ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6393/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Голігорової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу:
за позовом Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, в інтересах держави в особі 
позивача: Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровська область, м. Кам`янське 
до Фізичної особи-підприємця Сметського Володимира Володимировича, Дніпропетровська область, м. Кам`янське
третя особа без самостійних вимог на предмет спору Тимофєєв Тимур Олександрович, Дніпропетровська область, м. Кам`янське 
про зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку. 

Представники:
від прокуратури: Бурлаченко О.Л., прокурор відділу;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Яцина О.І., адвокат (поза межами суду);
від третьої особи: не з`явився. 

ПРОЦЕДУРА:
Кам`янська окружна прокуратура Дніпропетровської області (далі - прокуратура), в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (подано через підсистему "Електронний суд") до Фізичної особи-підприємця Сметського Володимира Володимировича (далі - відповідач), у якій просить: 
1. Зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267 площею 0,0158 га, та повернути земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торговельного павільйону площею 133,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 978493412104).
2. Скасувати державну реєстрацію права оренди відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267, загальної площею 0,0158 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1268553912104, номер запису про інше речове право 20794155).
3. Стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Тимофєєва Тимура Олександровича та призначено підготовче судове засідання на 09.12.2025 о 10:30 год.
08.12.2025 через систему "Електронний суд" та поштою від відповідача та його представника надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. 
У призначене підготовче судове засідання 09.12.2025 представники відповідача та третьої особи не з`явилися. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2025 оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 06.01.2026 о 11:00 год.
22.12.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
22.12.2025 до канцелярії суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.
01.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.2026 задоволено заяву представника відповідача - Фізичної особи-підприємця Сметського Володимира Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та підготовче судове засідання, яке призначене на 06.01.2026 о 11 год. 00 хв., вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача. 
05.01.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли пояснення по суті справи. 
06.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі. 
06.01.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли додаткові пояснення по суті справи. 
У призначене підготовче судове засідання 06.01.2026 третя особа не з`явилася. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2026 продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 15.02.2026 включно, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 28.01.2026 о 11:00 год., яке вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача. 
26.01.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
Судове засідання у справі 28.01.2026 о 11:00 год. не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 9 год. 36 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область") та тривала до 14 год 59 хв.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2026 призначено підготовче засідання на 16.02.2026 об 12:30 год., яке буде проведено в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
16.02.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.
У призначене підготовче судове засідання 16.02.2026 третя особа не з`явилася. 
Протокольною ухвалою від 16.02.2026 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 23.02.2026 о 13.00 год. в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
16.02.2026 через систему "Електронний суд" від Кам`янської окружної прокуратури надійшли заперечення на клопотання представника відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду.
У призначене підготовче судове засідання 23.02.2026 третя особа не з`явилася. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2026 о 14:00год., яке буде проведено в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.02.2026 в задоволенні клопотання представника відповідача Сметського В.В. адвоката Яцини О.В про залишення без розгляду справи 904/6393/25 за позовом керівника Кам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до ФОП Сметського Володимира Володимировича, третя особа: ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщеного на ній торгівельного павільйону та скасування державної права оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 – відмовлено в повному обсязі.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 призначено підготовче засідання на 14.04.2026 об 11:30 год.
Судове засідання у справі 14.04.2026 об 11:30 год. не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 10 год. 53 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область") та тривала до 12 год 07 хв.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 22.04.2026 об 11:00 год., яке буде проведено в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
Протокольною ухвалою від 22.04.2026 після вступного слова представників прокуратури та сторін, в судовому засіданні з розгляду справи по суті оголошено перерву до 20.05.2026 о 12:00 год., яке вирішено проводити в режимі відеоконференції за участю представника відповідача.
Судове засідання у справі 20.05.2026 об 12:00 год. не відбулось, через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 11 год. 15 хв. у Дніпропетровській області була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Дніпропетровська область") та тривала до 12 год. 16 хв.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2026 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 08.06.2026 об 11:00 год. 
03.06.2026 від від Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надійшли додаткові пояснення та клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 08.06.2026 оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція прокуратури/позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Сметський В.В. самочинно збільшив площу нерухомого майна на земельній ділянці на якій розташовано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , (торгівельний павільйон), яка не відводилася для цієї мети, шляхом перебудови торговельного павільйону. Таким чином, внаслідок безпідставної державної реєстрації на нежитлову будівлю, що розміщена на земельній ділянці комунальної форми власності, яка самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних та дозвільних документів, порушено права власника земельної ділянки - територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради - щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Позиція відповідача 
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що висновок зроблені Прокурором стосовно самочинності будівництва не ґрунтуються на доказах та зроблені як припущення, що жодним чином не встановлено як того вимагає законодавство України. Лише державному архітектурно-будівельному контролю надано повноваження встановлення факту самочинного будівництва та звернення до суду з питання знесення самочинно збудованого об`єкта.
Відповідач також зазначає, що є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що набута у рамках закону та має кадастровий номер 1210400000:02:005:0267, загальною площею 0,0158 га. для розміщення торговельного павільйону. При передачі земельної ділянки зазначеними вище рішеннями Кам`янської міської ради у оренду Відповідачу не допущено жодних порушень чинного законодавства України, якіб спричинили підстави та надали право витребувати отриману земельну ділянку у користувача.
Відповідач вважає, що між Кам`янською міською радою і Сметським Володимиром Володимировичем відсутній предмет спору.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ 
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.06.2012 у справі № 415/4704/12 за Калашніковим Є.О. визнано право власності на торгівельний павільйон загальною площею 44 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі зазначеного рішення суду державним реєстратором ОКП “ДБТІ” Дуднік С.В. 05.07.2012 зареєстровано право власності Калашнікова Є.О. на вказаний торгівельний павільйон, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.
У подальшому на підставі укладеного 13.07.2012 договору дарування між Калашніковим Є.О. та Сметським В.В. який посвідчено приватним нотаріусом Дніподзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В., останній набув право власності на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м.
Відповідно до укладеного договору дарування від 13.07.2012 під вказаним об`єктом нерухомого майна наявна земельна ділянка за кадастровим номером 1210400000:02:005:0006 загальною площею 0,0069 га, яка надана Дніпродзержинською міською радою Калашнікову Є.О. та з яким 06.07.2010 укладено договір оренди строком до 21.05.2015.
Між Кам`янською міською радою та Сметським В.В. 17.02.2014 укладено договір оренди земельної ділянки № 12864, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0069 га для розміщення торгового павільйону кадастровий номер 1210400000:02:005:0006.
Крім того, ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2016 у справі № 208/1031/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, затверджено мирову угоду, за умовами якої за ОСОБА_1 визнано право власності на торговельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 133,6 кв.м.
Прокуратура стверджує, що вказаним рішенням збільшено площу торговельного павільйону з 44 кв.м. на 133,6 кв.м.
Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради від 24.02.2021 за № 01-06/53 та від 18.11.2021 за № 01-06/295 в реєстрі будівельної діяльності в розділі Реєстр дозвільних документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на виконання підготовчих та/або будівельних робіт, введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкту, що розташований у АДРЕСА_1 .
Державним реєстратором Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради ОСОБА_6 14.07.2016 на підставі ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2016 у справі № 208/1031/16-ц зареєстровано право власності на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 133,6 кв.м., за ОСОБА_1 .
Надалі, ОСОБА_1 торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 133,6 кв.м. за договорами купівлі-продажу 1/2 частини від 28.07.2016 № 970 та 28.07.2016 № 974 відчужено на користь Сметського В.В.
Керівником Дніпродзержинської місцевої прокуратури ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2016 у справі № 208/1031/16-ц, оскаржено в апеляційному порядку.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.02.2018 у справі №
208/1031/16-ц апеляційну скаргу керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.04.2016 - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказане судове рішення обґрунтовано тим, що при затвердженні мирової угоди, якою визнано право власності на торгівельний павільйон за ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують право власності на неї.
За результатом нового розгляду справи № 208/1031/16-ц ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.08.2018 позовну заяву залишено без розгляду. Судове рішення набрало законної сили відповідно до норм чинного законодавства.
Рішенням Кам`янської міської ради від 21.04.2017 за № 684-16/УІІ земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267, площею 0,0158 га. відведено Сметському В.В. для розміщення торгівельного павільйону.
На виконання вказаного рішення 29.05.2017 між міською радою та Сметським В.В. укладено договір оренди земельної ділянки № 14408.
У подальшому, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2023 у справі 209/5136/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.11.2024, задоволено цивільний позов керівника Кам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради до Сметського В.В., ОСОБА_1 ; визнано недійсними договори купівлі-продажу 1/2 частки торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_2 та №974, укладені 27.08.2016 між Тимофєєвим Т.О. та Сметського В.В.; припинено право власності Сметського В.В. на вказаний торгівельний павільйон.
На виконання вказаного рішення суду у справі № 209/5136/21 державним реєстратором Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 22.02.2024 проведено скасування державної реєстрації права власності Сметського В.В. на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів ПЕРШОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ Касаційного цивільного суду від 12.11.2025 рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2023 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27.11.2024 у справі 209/5136/19 скасовано, в задоволенні позову прокурора відмовлено.
22.12.2025 реєстратором Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської проведено поновлення державної реєстрації права власності Сметського В.В. на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор вважає що спірний торгівельний павільйон є самовільно збудованим об`єктом, що порушує право територіальної громади на користування земельною ділянкою.
Викладене стало підставою для звернення прокуратури з відповідним позовом до суду. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: ЗК України; ЦК України, Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”, Законом України “Про архітектурну діяльність”.
Право на забудову виникає у особи, яка спочатку набула права на земельну ділянку на законних підставах.
Право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст.13,14), Земельного кодексу України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 122, 123, 125, 126 ЗК України), а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону України “Про оренду землі”, Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Статтею 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно зі ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.
За таких умов у разі проведення реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єкта нерухомого майна утворюється нова річ.
За наданою інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради від 24.02.2021 за № 01-06/53 та від 18.11.2021 за № 01-06/295 в реєстрі будівельної діяльності в розділі Реєстр дозвільних документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на виконання підготовчих та/або будівельних робіт, введення в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкту, що розташований у АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту на торговий павільйон від 18.03.2016 виконаного інженером техніком Яковлевою О.В. в якому зроблено відмітки Збудовано самовільно - прибудова А-1 та прибудова а'-і.
За положеннями ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. 
Відповідачем не надано доказів введення спірного об`єкту в експлуатацію у встановленому діючим законодавством порядку.
Отже прокурором доведено факт самочинного будівництва об`єкту площею 133,6 кв.м, що розташований у АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.ч. І, 3 ст. 375 ЦК України виключно власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Згідно договорів купівлі-продажу частин торгового павільйону що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 28.07.2016 відомості щодо виділеної земельної ділянки відсутні.
Необхідно зазначити, що Сметському В.В. надавалась земельна ділянка загальною площею 0,0069 га для розміщення торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 319, 386 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Судовими рішеннями, які набрали законної сили, було скасовано ухвалу про затвердження мирової угоди, на підставі якої незаконно збільшили площу торговельного павільйону з 44 кв.м до 133,6 кв.м. Оскільки жодних дозвільних документів на будівництво чи введення в експлуатацію об`єкта такої площі органи архітектурно-будівельного контролю не видавали, цей павільйон є самочинним будівництвом, а право власності на нього ніколи законно не виникало.
Самочинно збудований об`єкт фактично продовжує перебувати на земельній ділянці комунальної власності, що позбавляє Кам`янську міську раду можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю землею.
Крім того, матеріалами справи підтверджено, що торговельний павільйон за адресою: м. Кам`янське, вул. Івана Франка, 28 побудований впритул до трансформаторної підстанції.
Відповідно до переліку об`єктів комунального майна підприємства КП КМР "Транспорт" вбачається, що трансформаторна підстанція ТПС № 4 за адресою: м. Кам`янське, вул. Пугачова, 21 знаходиться на балансі підприємства КП КМР “Транспорт”.
Відповідно до отриманої відповіді від КП КМР “Транспорт” в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні 12022041160000912 від 09.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 197 КК України щодо порушення охоронних зон погодження розміщення торговельного павільйону за адресою м. Кам`янське вул. Івана франка 28 зазначено що будь-які документи щодо погодження розміщення торговельного павільйону КП КМР “Трамвай до КП КМР “Транспорт” не передавались та на підприємстві відсутні, також повідомлено що на теперішній час встановлено, що павільйон розташований на відстані 1 метр від трансформаторної підстанції, а згідно з правилами охорони електричних мереж, за периметром трансформаторних підстанцій вважається охоронна зона на відстані 3 м від огорожі або споруди заходи претензійно позовного характеру не вживались.
Розташування самовільно збудованого торгівельного павільйону впритул до трансформаторної підстанції грубо порушує вимоги будівельних норм та стандартів, створює небезпеку для безпечного руху пішоходів та мешканців прилеглих будинків, чим порушує права та законні інтереси законного власника земельної ділянки -територіальної громади, представницьким органом місцевого самоврядування якої є позивач, які на теперішній час не відновленні.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про архітектурну діяльність” будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
Статтями 34, 36, 37 Закону України “Про архітектурну діяльність” передбачена реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт (для об`єктів, що належать до І-Ш категорій складності). Виконання будівельних робіт без реєстрації вказаної декларації забороняється.
Статтею 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” визначений порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Зокрема, для об`єктів І-ІІІ категорій складності прийняття в експлуатацію здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю, поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Разом з тим, будівельні роботи з реконструкції спірного майна здійснено без дозвільної документації, збудований (реконструйований) об`єкт у встановленому законом порядку в експлуатацію не прийнято, право власності на нього, як на новостворений об`єкт, не зареєстровано.
Крім того, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст. 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (ст. 95 Земельного кодексу України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.
Водночас встановлено, що спірна добудова, збудована частково на земельній ділянці з кадастровим номером 1210400000:02:005:0006 та частково на несформованій земельній ділянці комунальної форми власності, що не була відведені для цієї мети, її не прийнято до експлуатації, а тому вона є нествореною в розумінні ст. 331 ЦК України, що виключає можливість реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 29.03.2018 у справі №909/935/15, від 19.03.2018 у справі №24435/2008.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №910/19726/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц).
Відповідно до ст.ст. 319, 386 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Так, між Кам`янською міською радою та Сметським В.В. 17.02.2014 укладено договір оренди земельної ділянки № 12864, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0069 га для розміщення торгового павільйону кадастровий номер 1210400000:02:005:0006.
Таким чином, враховуючи, що новостворене нерухоме майно в експлуатацію не приймалось, дозвіл на будівництво від власника землі відсутній, воно є об`єктом самочинного будівництва.
Отже, в силу ст. 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво спірного нерухомого майна, його експлуатує та вважає себе власником зазначеного майна, не набула права власності на самочинно перебудований торговельний павільйон загальною площею 133,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, позовні вимоги керівника Кам`янської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кам`янської міської ради (КМР) до ФОП Сметського В.В. в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, перелік документів, необхідних для здійснення державної реєстрації прав, визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком.
Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст. 331 ЦК України.
Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації(ч.2 ст. 331 ЦК України).
Відповідно до п. 3.2. ДБН А.2.2.-3-2014 “Склад та зміст проектної документації на будівництво”, реконструкція - це перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри).
Таким чином, враховуючи, що збільшилась загальна площа торгового павільйону за адресою: вул. Івана Франка, 28 у місті Кам`янське з 44 кв. м до 133,6 кв.м. відбулось нове самочинне будівництво за відсутності землі та дозволів на будівельні роботи.
Згідно зі ст. 31 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.
Відповідно до п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 за №1127, (в редакції, чинній на дату укладання договору дарування), державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом. Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
Отже, як вбачається із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державна реєстрація зміни загальної площі будівлі за адресою: вул. Івана Франка 28 у місті Кам`янське, відбулась на підставі судового рішення яке було скасованого судом апеляційної інстанції, а не на підставі документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та рішення про присвоєння адреси об`єкту будівництва.
Законом України від 20.09.2019 № 132-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності” впровадив в господарський процес стандарт доказування “вірогідності доказів”.
Стандарт доказування “вірогідності доказів”, на відміну від “достатності доказів”, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Наведене спростовує відомості про законність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, оскільки відсутні належні дозвільні документи на будівництво, а також докази будівництва об`єкту на земельній ділянці, відведеній для цієї мети, що спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, а тому є цей об`єкт виключеним з цивільного обороту як нерухома річ згідно з нормами ст. ст. 178, 367 ЦК України (постанова Верховного Суду від 09.03.2023 у справі №127/28862/21).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з цим добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб"єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. (Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18, від 03.12.2024 у справі № №487/6342/18).
Вказані обставини є підставою для зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди територіальній громаді міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з комунальної форми власності, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0158 га, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону загальною площею 133,6 кв.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, що, на переконання прокурора має місце у даній справі, оскільки - відповідач ОСОБА_2 , діючи недобросовісно, в обхід законної процедури отримання земельних ділянок, шляхом незаконої схеми набув право власності на земельні ділянки під неіснуючими спорудами.
Як було встановлено, ОСОБА_2 на підставі укладеного договору дарування між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 13.07.2012 який посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В., набув право власності на торговий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м. та безпідставно за рішенням суду збільшив площу торговельного павільйону з 44 кв.м. на 133,6 кв.м., а в подальшому зареєстрував право власності на торговий павільйон на 133,6 кв.м.
ОСОБА_2 діючи не добросовісно, вводячи в оману орган місцевого самоврядування - Кам`янську міську раду, звернувся до органу місцевого самоврядування для отримання земельної ділянки для відведення земельної ділянки на праві оренди, під самочинно збудованим об`єктом нерухомого майна, за рішенням суду, на підставі якого було визнано право власності на об`єкт, яке на час звернення до Кам`янської міської ради було скасовано.
Тобто, ОСОБА_2 діючи недобросовісно, по за межами процедури отримання земельних ділянок, встановлених законом, набув в право користування земельну ділянку під самочинно збудованим та безпідставно збільшеним об`єктом нерухомого майна.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття “добросовісність” ототожнюється із поняттям “безвинність” і навпаки, “недобросовісність” із “виною”. Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.
Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що ЇЇ володіння незаконне.
В даному випадку, ОСОБА_8 знаючи що володіння вищевказаним торгівельним павільйоном буде незаконне, звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності, для подальшого незаконного користування земельною ділянкою.
Тож, об`єктивно існуюча можливість у Відповідача дізнатись про правовий статус об`єкта, який він прагне отримати у власність, та правові підстави та умови набуття такого права свідчить про те, що останній не набув право власності на добросовісно.
В силу об`єктивних властивостей спірних земельних ділянок, зокрема їх місця розташування, проявивши розумну обачність, Відповідач міг та повинен був знати про те, що ця ділянка не може бути передана йому у власність.
Тож Відповідач, проявивши розумну обачність, знав або мав змогу дізнатись про неможливість набуття ним права власності на спірну об`єкт нерухомого майна та права оренди на земельну ділянку, а отже Відповідач є недобросовісним набувачем.
Відтак, з огляду на наведені норми законодавства та обставини виникнення спірних правовідносин, можна дійти обґрунтованого висновку, що Відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянок та спірні об`єкти нерухомого майна.
З огляду на викладене позовна вимога прокурора про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди Кам`нській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 . шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності на спірне майно із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна
Набуття відповідачем права користування на умовах оренди земельною ділянкою у неконкурентний спосіб у порядку абзацу другого частини другої етапі 134 ЗК України на підставі зареєстрованого права власності на неіснуючий об`єкт нерухомості, за жодних обставин не може свідчити про легітимізацію пізніше самочинно збудованого на такій ділянці об`єкта.
Оскільки згідно з приписом частини другої статті 376 ЦК України відповідач не набув право власності на спірний самочинно збудований об`єкт вказане унеможливлює набуття ним земельної ділянки під цим об`єктом у неконкурентний спосіб на підставі абзацу другого частини другої етапі 134 ЗК України.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанови від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6 33) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/] 6-ц) (пункти 53-56)).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правовим вважається таким що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При. наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Згідно із ст. ст. 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
За змістом наведеного припису, якщо на розміщений на земельній ділянці об`єкт особа не має права власності, то підстави для застосування неконкурентних засад оренди цих ділянок відсутні незалежно до того, чи є цей об`єкт об`єктом незавершеного будівництва, чи завершеним об`єктом нерухомого майна, зданим в експлуатацію у встановленому законом порядку.
Споруджений на земельній ділянці торговельний обєкт є самочинним будівництвом з огляду на те, що він розташований на земельній ділянці, що на час будівництва не була відведена для цієї мети. Сметський В.В. не мав законних підстави для користування земельною ділянкою.
Про вказане відповідачу було відомо, як на момент подання документів для вказаної реєстрації, так і на момент укладення договорів дарування.
Не допускається набуття права власності на споруджені обпекти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94)).
Отримання відповідачем у користування земельну ділянку відбулося з порушенням ним принципу добросовісності.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті З ЦК України).
Сторони договору повинні поводитися правомірно як під час його виконання, так і на переддоговірній стадії. Зокрема, мають поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків, як і можливої недобросовісної чи нерозумної поведінки, є численними. їх не можна визначити вичерпно.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має.
Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц) (пункти 53-56)).
Отже, за встановлених обставин державна реєстрація права власності на торгівельний павільйон не означає виникнення у недобросовісного відповідача права власності на цей об`єкт самочинного будівництва. Вказане унеможливлювало набуття право користування ОСОБА_2 спірної земельної ділянки під цим об`єктам у неконкурентний спосіб відповідно до абзацу другого частини другої статті 134 ЗК України.
У такому випадку треба застосовувати загальні правила статті 135 ЗК України про проведення земельних торгів у формі аукціону, за результатом яких укладати відповідний договір. Проте торгів із оренди земельних ділянок проведено не було.
Відповідач діяв недобросовісно, достовірно знаючи про відсутність законних підстав для початку будівництва на цій земельній ділянці, отримав її у користування на неконкурентних засадах.
Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України.
Необхідно зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 по справі №923/196/20 зроблено висновки щодо неможливості набуття речових прав на земельні ділянки під самочинно збудованим майно окрім як за конкурсною процедурою, передбаченою Земельним кодексом України.
Оскільки договір оренди земельної ділянки укладено між: сторонами за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним (близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку її набуття викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц).
Факт того, що позивач уклав спірний договір оренди земельної ділянки, не може бути підставою для позбавлення його як сторони цього договору права на звернення до суду, зокрема з вимогою про повернення відповідної земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (п. 51).
З огляду на нікчемність договору оренди земельної ділянки № 14408 від 29.07.2017 яким передано відповідачу у користування земельну ділянку 1210400000:02:005:0267, площею 0,0158 га, Кам`янську міську раду необґрунтовано позбавлено права користування спірною земельною ділянкою.
Окрім того, відповідно до Висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України, викладених у попередніх постановах та уточнених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зайняття земельної ділянки особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).
Зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-Ц.
Водночас серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
Для вірного вирішення зазначеного питання судом, необхідно з`ясувати, до якого різновиду позовів - віндикаційного чи негаторного - належить позов про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов" язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред" явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Зазначене повністю узгоджується правовими висновками Великої Палати від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 72), Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.07.2020 у справі №686/16196/15-ц.
З урахуванням викладеного, з метою усунення перешкод Кам`янській міській раді у здійсненні права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою комунальної власності, наявні підстави для скасування державної реєстрації права оренди на вищевказанну земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267 площею 0,0158 га., шляхом знесення об`єкту та повернення її територіальній громаді.
З огляду на викладене позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстави для представництва прокурором інтересів держави у справі 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 1 ст. 24 Закону України “Про прокуратуру” визначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.
Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч. 7 ст. 24 Закону України “Про прокуратуру”).
Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 ГПК України.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі “Ф. В. проти Франції” (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).
Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі “Менчинська проти Російської Федерації” (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): “Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави”.
При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) “Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону” щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Положення п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України “Про прокуратуру”.
Так, відповідно до ч. 1 а.1, ч. 3 та а. 1 ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суд.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття “інтерес держави”.
В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.
Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор. Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки: “Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим”.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, вимоги даного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
В даному ж випадку, як зазначив Прокурор, необхідністю звернення до суду, є захист інтересів держави, що полягає на невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Дніпровською міською радою та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних, достатніх та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, що підтверджується наступним.
Про виявлені порушення, наявність підстав для вжиття заходів, направлених на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Кам`янською окружною прокуратурою повідомлено Кам`янську міську раду листами від №56-1566вих-25 від 14.03.2025, 56-2677вих-25 від 29.04.2025, 12.06.2025 за № 56-3800вих-25.
З листів Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 28.03.2025 №04-07/420, 12.05.2025 за №04-07/591 від 02.07.2025 за № 04-07/818 встановлено, що міська рада не вбачає підстав для звернення до суду в даному випадку.
Проте, для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Звернення керівника Кам`янської окружної прокуратури до суду з позовом, у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку відновлення права користування територіальною громадою земельною ділянкою.
Отже, керівником Кам`янської окружної прокуратури належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Кам`янської міської ради у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги прокурора правомірними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, отже, підлягають повному задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Щодо судового збору.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Прокурором при поданні до суду позовної заяви додано платіжну інструкцію №3481 від 04.11.2025, якою Дніпропетровською обласною прокуратурою сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 4 844,80 грн., який обраховано із застосуванням коефіцієнту 0,8.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, до стягнення з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає судовий збір у сумі 4 844,80 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:
В позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Сметського Володимира Володимировича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) усунути перешкоди Кам`янській міській раді (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пл. П. Калнишевського, буд. 2, код ЄДРПОУ 24604168) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вул. Івана Франка, 28, з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267 площею 0,0158 га, та повернути земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торговельного павільйону площею 133,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 978493412104).
Скасувати державну реєстрацію права оренди Фізичної особи-підприємця Сметського Володимира Володимировича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером 1210400000:02:005:0267, загальної площею 0,0158 га, яка розташована за адресою: м. Кам`янське, вул. Івана Франка, 28 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1268553912104, номер запису про інше речове право 20794155).
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сметського Володимира Володимировича ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 38, код ЄДРПОУ 02909938) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4 844,80 грн. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано - 18.06.2026. 

Суддя	 	В.Г. Бєлік