Справа № 177/3951/25
Провадження № 2/177/230/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
(заочне)
Іменем України
30 квітня 2026 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрглобал-фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» Руденко К.В. через систему «Електронний суд» звернувся 24.12.2025 до суду з указаним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» заборгованість за договором № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.07.2024 у розмірі 125122,59 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 21.07.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі по тексту – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000,00 грн терміном до 16.07.2025 шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану в АТ «Укргазбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування. Між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» 26.07.2024 укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою, сума кредиту збільшена до 25000,00 грн. Кредитний договір та додаткова угода підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Первісним кредитором 21.07.2024 та 26.07.2024 перераховано відповідачу на його платіжну картку кредитні кошти за умовами кредитного договору та додаткової угоди. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» 23.04.2025 укладено договір факторингу № 23/04/25, відповідно до умов якого право вимоги за договором від 21.07.2024 № 4829144 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс». Оскільки відповідач не повернув вчасно суму кредиту та нараховані відсотки, за кредитним договором № 4829144 утворилася заборгованість у загальному розмірі 125122,59 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 24999,98 грн, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 87622,61 грн, заборгованості за штрафом у розмірі 12500,00 грн, що є порушенням прав ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс», а тому представник звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Від АТ «Укргазбанк» 04.03.2023 надійшла відповідь щодо належності платіжної картки та виписка по рахунку, на виконання ухвали суду від 28.01.2026 у частині витребування доказів.
Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, однак до суду повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відзиву не подано.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. 
Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити в справі заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.07.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний застосунок «Сredit7», у порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
За умовами договору товариство надає споживачу грошові кошти в гривні (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 20000,00 грн, надається у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача з реквізитами платіжної картки НОМЕР_2 . Строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом, зниженої процентної ставки 1,43% за кожен день користування кредитом, що застосовується за умовою сплати клієнтом до 09.08.2024 коштів в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснення часткового дострокового повернення кредиту.
У випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. 
Окрім того, 26.07.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено додаткову угоду до договору № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.07.2024, де сторони договору домовилися збільшити суму кредиту на 5000,00 грн.
Указаний договір та додаткова угода укладені у вигляді електронного документа шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що обумовлено розділом 9 договору.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з і ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що визначено ст. 1047 ЦК України. 
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 21.07.2024 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та 26.07.2024 додаткову угоду до нього, чим погодився із запропонованими умовами.
Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника – ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, номер паспорта та дату його видачі, адресу проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.
Представником позивача надано паспорт споживчого кредиту, де викладені умови надання кредитних коштів, ідентичні умовам, викладеним у договорах.
Додатками № 1 до договору від 21.07.2024 № 4829144 та до додаткової угоди від 26.07.2024 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, де на протязі 360 днів ОСОБА_1 щомісячно має повертати кредитні кошти рівними частками та проценти за користування кредитом. Станом до 15.07.2025 мав повернути суму кредиту за договором у розмірі 25000,00 грн та проценти за користування кредитом 134625,00 грн.
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та додаткової угоди, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Після підписання договору про надання фінансових послуг, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Лінеура Україна» виникло зобов`язання щодо надання грошових коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення та сплати процентів за користування коштами.
ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, з яким ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, здійснено переказ коштів 21.07.2024 у розмірі 20000,00 грн, та 26.07.2024 у розмірі 5000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , що відображено у листах ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.04.2025.
Від АТ «Укргазбанк» надійшли витребувані судом документи, із яких слідує, що у АТ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок, до якого 02.08.2021 відкрита зарплатна карта № НОМЕР_1 , на яку 22.07.2024 здійснено зарахування коштів в розмірі 20000,00 грн та 26.07.2024 у розмірі 5000,00 грн.
Таким чином, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором та додатковою угодою виконав, а відповідач отримав кредитні кошти у загальному розмірі 25000,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний ним у договорі.
Відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «Лінеура Україна», заборгованість ОСОБА_1 по договору від 21.07.2024 № 4829144, станом на 23.04.2025 складає 125122,59 грн, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 24999,98 грн, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 87622,61 грн, заборгованості за штрафом у розмірі 12500,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином, договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
Пунктом 5.1.3 договору № 4829144 передбачено право товариства укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» 23.04.2025 укладено договір факторингу № 23/04/25, за яким ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстрів боржників, право вимоги за договором від 21.07.2024 № 4829144, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складала 125122,59 грн, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 24999,98 грн, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 87622,61 грн, заборгованість за штрафом у розмірі 12500,00 грн.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як видно з матеріалів справи, сторони уклали договір та додаткову угоду, на виконання яких первісний кредитор зі свого боку зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, тоді як відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносив, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 24999,98 грн та заборгованість по відсоткам у розмірі 87622,61 грн, що відповідачем не погашено до теперішнього часу, а тому відповідач зобов`язаний їх погасити.
Що стосується заборгованості по штрафу за договором № 4829144 у розмірі 12500,00 грн, суд виходить з наступного.
У тексті позову представник позивача зазначає, що при стягненні штрафу за даним договором слід використовувати спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, а саме Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону, у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. 
Оскільки договір № 4829144 укладено після закінчення 30-денного строку набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023 + 30 днів), а тому нарахування штрафів відповідають чинному законодавству.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства, ч. 1 ст. 14 ЦК України.
Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX та набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Судом встановлено, що договір від № 4829144 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено 21.07.2024, тобто після 23.01.2024, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому до даного договору не застосовуються положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» із 23.01.2024 взагалі не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування штрафу у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі.
Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23), від №758/5318/23 (провадження №61-15103св24), згідно з яких, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості в регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: у періоді існування особливих правових наслідків, таким як період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, такими як договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Нарахування неустойки у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі регулюються виключно ЦК України, а тому застосуванню підлягає п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, оскільки відповідачу ОСОБА_1 у період дії в Україні воєнного стану за договором від 21.07.2024 № 4829144 нараховано до сплати неустойку в розмірі 12500,00 грн, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для їх стягнення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, укладений між ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» та ФОП ОСОБА_2 , довіреність від 18.08.2025, якою ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти інтереси товариства в судах, свідоцтво Руденка К.В. про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, акт приймання передачі наданих послуг №116 від 04.11.2025 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг, де визначено загальну вартість юридичних послуг за підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» згідно реєстру №1 від 04.11.2025 у розмірі 100000,00 грн, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №116, де обумовлено, що загальна кількість позовних заяв становить 10 шт. на загальну вартість 100000,00 грн, вартість підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором від 21.07.2024 № 4829144 та клопотання про витребування доказів становить 10000,00 грн, платіжну інструкцію №3337 від 06.11.2025 про перерахування за договором №02/08/2024 про надання юридичних послуг 100000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Верховний Суд, у постанові від 28.09.2022 у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22), аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.
Суд, розглянувши вказані докази, оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи ціну позову, приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрат на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Справа розглянута в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Однак, сторони безпосередньої участі в судових засіданнях з розгляду вказаної справи не брали, позивачем, окрім позову з додатками, будь-яких інших документів не подано. Сам обсяг доказів у справі є незначним, а справа не вирізняється підвищеною складністю. 
Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованою та реальною є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, що відповідає реальним витратам на надання правничої допомоги в даній справі, є співмірним з ціною позову, не призведе до надмірного, невиправданого збагачення позивача та надмірного тягаря на відповідача.
Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, а також, враховує принцип розумності та справедливості, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають частковому задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 2198,40 грн у рахунок часткового відшкодування витрат зі сплати судового збору та4500,00 грн у рахунок часткового відшкодування на правничу допомогу, пропорційно частині задоволених вимог (90,01%).
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Укрглобал-фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс»(код ЄДРПОУ 41915308, юридична адреса: бул. Вацлава Гавела, буд. 4, м. Київ) заборгованість за договором № 4829144 про надання коштів на умовах споживчого кредитувід 21.07.2024у розмірі 112622 (сто дванадцять тисяч шістсот двадцять дві) гривні 59 копійок, із яких: заборгованість за кредитом у розмірі 24999 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 98 копійок, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 87622 (вісімдесят сім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 61 копійка.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс»(код ЄДРПОУ 41915308, юридична адреса: бул. Вацлава Гавела, буд. 4, м. Київ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень 40 копійок та на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складено та підписано 04.05.2026

Суддя: