ПОСТАНОВА 
Іменем України
29 червня 2026 року         м. Кропивницький
справа № 404/8299/24
провадження № 22-ц/4809/1284/26 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
за участі секретаря - Бойко В. В., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Мар`янівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Васильченко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 квітня 2026 року у складі судді Кулінки Л. Д. і
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою та просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинку АДРЕСА_1 з серпня 2017 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заява мотивована тим, що після смерті матері заявниці - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка. 
ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем з серпня 2017 року до дня її смерті, однак документів, які б підтверджували цей факт для нотаріального оформлення спадщини, не має. 
У зв`язку з цим нотаріус відмовив у можливості оформлення спадкових прав без відповідного судового рішення. 
Оскільки встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідним для підтвердження прийняття спадщини та подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідною заявою.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 квітня 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Мар`янівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовлено.
Судові витрати залишено по фактично понесеними заявником. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявницею не доведено наявності порушеного чи невизнаного права, яке потребує судового захисту. 
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, а доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину або інших перешкод у реалізації спадкових прав не надано. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що необхідність встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем не підтверджена, а тому заява є необґрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Васильченко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 квітня 2026 року та ухвалити нове, яким заяву про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, безпідставно пов`язав можливість встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем із наявністю письмової відмови нотаріуса та помилково дійшов висновку про відсутність юридичного інтересу заявниці. 
Встановлення такого факту є необхідним для підтвердження прийняття спадщини та подальшого оформлення спадкових прав, а не для вирішення спору про право. 
Суд першої інстанції не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не допитав викликаних свідків, не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, чим порушив вимоги цивільного процесуального законодавства. 

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Від Великовисівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області надійшла заява про розгляд справи без участі заінтересованої особи.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
За змістом ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 11 годину 30 хвилин 24 червня 2026 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За життя, 30 грудня 2016 року, ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, відповідно до якого заповіла належну їй земельну ділянку площею 1,50 га, розташовану на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, своїй дочці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР № 083839, виданим 20 травня 2005 року, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 1,50 га для ведення особистого селянського господарства.
Крім того, ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, згідно з яким її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка в разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Такий висновок висловлений Верховним Судом в постановах від 09 жовтня 2024 року в справі № 644/4646/23, від 22 травня 2024 року в справі № 127/3108/23 та інших.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений в постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року в справі № 644/4646/23, від 26 липня 2023 року в справі № 641/3893/20, від 07 червня 2023 року в справі № 227/5018/21, від 14 грудня 2022 року в справі № 198/132/21 та інших.
З роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2022 року, виданого Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 2913. Місцем смерті зазначено: Україна, Кіровоградська область, м. Кропивницький (а. с. 4).
За заповітом від 30 грудня 2016 року, посвідченим секретарем Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області Овсянік Анною Миколаївною, зареєстровано в реєстрі за № 201, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи добровільно і перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена секретарем сільської ради з приписами цивільного законодавства на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй земельну ділянку розміром 1,50 га, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради, Маловисківський район, Кіровоградська область, державний акт на право приватної власності на землю серії КР № 083839 виданий 20 травня 2005 року Маловисківською районною адміністрацією заповідає: ОСОБА_1 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Кіровоград, Кіровоградської області (а. с. 5).
Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР № 083839 від 20 травня 2005 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 1,50 га у межах згідно з планом, яка розташована Мар`янівська сільська рада, Маловисківський район, Кіровоградська область. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а. с. 6).
ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 1971 року (актовий запис за № 42), виданого Великовисківським сільЗАГС Маловисківського району Кіровоградської області (а. с. 7).
Згідно інформаційної довідки №79658157 від 08.01.2025 зі Спадкового реєстру слідує, що будь-які заяви про прийняття або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась (а. с. 23).
В копії декларації № 0001-048Р-А200, укладеної ОСОБА_2 з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 1 м. Кропивницького 29.10.2018, зазначено, що фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є адреса: АДРЕСА_2 (а. с. 45).
Зазначену вище адресу ОСОБА_1 вказувала, звертаючись до суду, як адресу її місця проживання.
Крім того, з аналізу повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , слідує, що актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровано реєстратором Відділу державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 21 жовтня 2022 року. Місцем смерті зазначено: Україна, Кіровоградська область, м. Кропивницький. Лікарське свідоцтво про смерть № 106 від 21 жовтня 2022 року, видане КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 міста Кропивницького» Кропивницької міської ради Амбулаторія загальної практики сімейної медицини № 2. Відомості про заявника: ОСОБА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 (а. с. 68-69).
З аналізу викладеного слідує, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом після її смерті. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, право на яку заповідано заявниці.
Також встановлено, що починаючи з 2018 року фактичним місцем проживання ОСОБА_2 була адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується декларацією про вибір лікаря. Ця ж адреса зазначена у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть як місце проживання заявниці, яка звернулася із заявою про державну реєстрацію смерті матері. Наведені докази узгоджуються між собою та свідчать про фактичне проживання спадкодавця разом із заявницею на час відкриття спадщини.
Інших доказів, які б спростовували зазначені обставини або свідчили про проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять.
Крім того, зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, а тому встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем має для заявниці юридичне значення, оскільки є необхідним для підтвердження прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України та подальшого оформлення спадкових прав.
За таких обставин суд приходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами, а тому наявні правові підстави для задоволення заяви про встановлення зазначеного юридичного факту.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції помилково виходив із того, що відсутність заведеної спадкової справи та письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину свідчить про відсутність у заявниці порушеного права та необхідності встановлення юридичного факту.
Разом із тим суд не врахував, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є самостійним способом підтвердження прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України та необхідне для подальшого оформлення спадкових прав. Відсутність спадкової справи чи письмової постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії сама по собі не виключає права особи на звернення до суду із заявою про встановлення такого юридичного факту.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, які у своїй сукупності підтверджують фактичне проживання спадкодавця разом із заявницею за однією адресою на час відкриття спадщини, а тому дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення заяви.
За таких обставин, апеляційна скарга адвоката Васильченко З. С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 квітня 2026 року скасуванню з ухваленням нового про задоволення заяви. 

Щодо клопотання про допит свідків  

Разом з апеляційною скаргою представником заявниці заявлено клопотання про допит свідків.
Відповідно до частин першої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Разом із тим клопотання про допит свідків не містить належного обґрунтування необхідності їх виклику та допиту судом апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів щодо того, які саме обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути підтверджені показаннями зазначених свідків, чому такі обставини не можуть бути встановлені на підставі наявних у справі доказів, а також не обґрунтовано необхідність дослідження цих доказів саме судом апеляційної інстанції.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про допит свідків, у зв`язку з чим воно підлягає залишенню без задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням того, що дана справа розглянута в порядку окремого провадження, а положення частини сьомої статті 294 ЦПК України не передбачають відшкодування судових витрат у таких справах, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу та відшкодування судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом судового рішення в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим судові витрати покладаються на сторони у фактично понесеному ними розмірі.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката Васильченко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , про допит свідків залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката Васильченко Зої Сергіївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинку АДРЕСА_1 з серпня 2017 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді        С. М. Єгорова 

О. І. Чельник