Справа № 344/14022/20 
Провадження № 22-ц/4808/805/26 
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Луганської В. М., Мальцевої Є. Є., 
з участю секретаря Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2021 року, у складі судді Тринчука В. В., у справі за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року представник Кредитної спілки «Самопоміч» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору №3034 від 24 травня 2017 року укладеного між Кредитною спілкою «Самопоміч» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 12000,00 грн строком на 36 місяців під 42 % річних з щомісячною оплатою основної суми і відсотків. КС «Самопоміч» надала позичальнику 12000,00 грн та виконала свою частину зобов`язань повністю. Відповідачка не виконала свої зобов`язання за договором, а саме не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.
Просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 52 558,84 грн. 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2021 року позовні вимоги Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором № 3034 від 24 травня 2017 року в розмірі 61151,50 грн та складається з 12000,00 грн - кредиту, 49151,50 грн - заборгованість по відсоткам.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки Самопоміч витрати по сплаті судового збору в розмірі - 2102,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 лютого 2026 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення - задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 15.09.2021 року по справі за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.09.2021 року – залишено без розгляду. 
Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Вказує, що 24.05.2017 між нею та КС «Самопоміч» було укладено кредитний договір №3034, відповідно до умов якого позивач надав їй кредит у розмірі 12 000 грн, терміном користування з 24 травня 2017 року по 25 травня 2020 року з платою за користування кредитом у розмірі 42% річних за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.
Позивачка погоджується з встановленими обставинами справи щодо укладення кредитного договору та наявності заборгованості, водночас не згідна з розміром заборгованості за відсотками.
Згідно з умовами кредитного договору від 24.05.2017 №3034 термін його дії становив три роки та закінчився 25.05.2020. Водночас позивач просив стягнути заборгованість станом на 31.10.2020 і до її розміру враховано відсотки, які було нараховано вже після закінчення терміну дії кредитного договору.
Крім того, 15.06.2021 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач вказував, що станом на 30.06.2021 сума заборгованості становила вже 61151,50 грн, що складається з основної суми боргу 12000 грн та заборгованості за відсотками 49141,50 грн, яку позивач просив стягнути.
Вважає, що такі дії позивача є грубим порушенням умов укладеного кредитного договору та норм чинного законодавства.
Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що після закінчення строку кредитного договору – 25.05.2020 кредитна спілка продовжувала нараховувати відсотки у розмірі 108% річних до 30.06.2021. Таке нарахування не ґрунтується на вимогах закону та не узгоджується з практикою Верховного Суду.
Зазначає, що відповідачці надано кредит у розмірі 12000 грн, а позивач просив стягнути з неї 61151,50 грн, що в 5 разів перевищує тіло кредиту. Такі вимоги порушують вимоги закону «Про споживче кредитування» про те, що сукупна сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором.
Вважає, що з відповідача на користь позивача за кредитним договором підлягає стягненню заборгованість в розмірі 24 000 грн, з яких 12 000 грн тіло кредиту та 12 000 грн відсотки.
Несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Судом при задоволенні позовної заяви не було встановлено справжність правової природи укладеного між сторонами договору.
Просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та судових витрат.
Позивач Кредитна спілка «Самопоміч» правом на подачу відзиву не скористалось.
У судовому засідання апеляційного суду Соколовська Л. Т. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник позивачка КС «Самопоміч» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам частково не відповідає. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, що складається з 12 000 грн заборгованості за тілом кредиту та 49 151,50 грн заборгованості за нарахованими процентами.
З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що 24 травня 2017 року між Кредитною спілкою «Самопоміч» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3034, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000,00 грн, строком на 36 місяців під 42 % річних з щомісячною оплатою основної суми і відсотків.
З матеріалів справи вбачається та відповідачкою не заперечується, що вона взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредитні кошти у межах встановлених строків кредитування кредитодавцю не повернула.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем факту отримання відповідачкою кредитних коштів за договором № 3034 від 24.05.2017 у сумі 12 000,00 грн і неповернення їх кредитодавцям у встановлений строк, а тому підставно задовольнив відповідні вимоги позову.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив умови договору в частині стягнення процентів за користування кредитним коштами.
У частинах 1 - 3 статті 1056-1 визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
У справі, що переглядається встановлено, що умовами кредитного договору № 3034 від 24.05.2017 передбачено, що термін користування кредитом встановлюється з 24 травня 2017 року до 25 травня 2020 року. Враховуючи наведене, строк кредитування за договором складав 36 місяців.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 42% річних за фактичну кількість календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту. Водночас у пунктах 2.4 і 2.5 вказано, що у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково, або із запізненням більш ніж на три календарні дні цей кредит визнається кредитом з підвищеним рівнем ризику. Протягом терміну визнання кредиту з підвищеним ризиком відсоткового ставка за ним встановлюється у розмірі 108% річних.
Відповідно до поданих позивачем розрахунків заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.10.2020 становила 52 558,84 грн та складалася з 12 000 грн заборгованості за кредитом та 40 558,84 грн – заборгованості по відсотках, а станом на 30.06.2021 заборгованість становила 61151,50 грн та складалася з: 12 000,00 грн – заборгованості по кредиту, 49 151,50 грн – заборгованості по відсоткам.
Позивачем враховано, що згідно з розрахунком, здійсненим кредитором, відповідачка у рахунок погашення заборгованості за договором сплатила 3 300 грн (а.с. 2).
Таким чином, за умовами кредитного договору №3034 від 24.05.2017 проценти за користування кредитом мають нараховуватись за період з 24 травня 2017 року по 25 травня 2020 року (строк кредитування) за встановленою договором ставкою 42% і 108% та складають 34 913,25 грн.
Подальше, поза строком кредитування, нарахування процентів за користування відповідачкою кредитними коштами є необґрунтованим, чого безпідставно не враховано судом першої інстанції.
Отже суд першої інстанції неправильно визначив суму заборгованості за користування кредитом за кредитним договором, укладеним між сторонами.
При цьому, апеляційним судом не беруться до уваги посилання апеляційної скарги щодо невідповідності умов договору вимогам закону про споживчий кредит. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Суд встановив, що умови договору відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом.
У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просив стягнути з відповідачки не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником. Нарахування процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялось.
Крім того, договір, укладений між сторонами у встановленому порядку недійсним не визнаний, а відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону.
Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та сплата відсотків не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 3034 від 24.05.2017 у розмірі 46 913,25 грн, з яких: 12 000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 34 913,25 грн – відсотки за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором № 3034 від 24 травня року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь КС «Самопоміч» заборгованість загальній сумі 46 913,25 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 34 913,25  грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн, а за подання апеляційної скарги відповідачка сплатила - 3153 грн.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги частково, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1612,64 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а з позивача на користь відповідачки 734,02 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом. 
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь КС «Самопоміч» різницю суми судового збору в розмірі  878,62 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 15 вересня 2021 року в частині визначення суми заборгованості за кредитним договором № 3034 від 24 травня 2017 змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Самопоміч» (код ЄДРПОУ 20550524, місцезнаходження 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 9,) заборгованість за кредитним договором № 3034 від 24 травня 2017 року в розмірі 46 913,25 грн та складається з 12000,00 грн – кредиту, 34 913,25  грн – заборгованості по відсоткам.
Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Самопоміч» (код ЄДРПОУ 20550524, місцезнаходження 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 9) витрати по сплаті судового збору в розмірі 878,62 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 квітня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. М. Луганська
Є. Є. Мальцева