ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/11321/23
адміністративне провадження № К/990/31755/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Білак М.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 380/11321/23
за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про стягнення коштів,-
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року, ухвалене суддею Желік О.М.
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. 23.05.2023 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівні (далі - відповідач), у якому просив суд:
1.1. зобов`язати надати запитувану інформацію згідно інформаційного запиту від 07.02.2023;
1.2. стягнути 1000000,00 грн за завдану моральну шкоду.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що 07.02.2023 засобами поштового зв`язку отримав чотири постанови від 31.01.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 за підписом ОСОБА_2 , а саме: про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 
2.1. У позивача виник сумнів щодо достовірності отриманих постанов та повноважень ОСОБА_2 щодо вчинення виконавчих дій. 
2.2. 07.02.2023 у приміщенні за адресою: м. Львів, вулиця Коперника, 44/4а, позивач подав інформаційний запит щодо надання завірених копій документів, на підставі яких ОСОБА_2 наділена повноваженнями вчиняти виконавчі дії. 14.02.2023 всупереч приписам частини першої статті 20 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон України «Про доступ до публічної інформації») відповіді надано не було у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 . Звертав увагу, що у запиті від 07.02.2023 чітко зазначено: відповідь надати наручно, про дату час та місце отримання повідомити за тел. НОМЕР_1 . 
2.3. В подальшому через засоби поштового зв`язку позивач отримав відповідь від 13.02.2023 вих. № 4827, із тексту якої вбачається, що запитувані документи ОСОБА_2 не надає у зв`язку з наявністю таких у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
2.4. 20.02.2023 ухвалою Галицького районного суду у справі № 461/3302/22 виконавчий лист від 01.12.2022 визнано таким що не підлягає виконанню повністю. Натомість 20.02.2023 ОСОБА_2 списала з карткового рахунку позивача 496,83 грн.
2.5. 24.02.2023 ухвалою Львівського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження у справі № 461/3302/22. Позивач 02.03.2023 подав заяву, в додатках до якої додано ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2023 у справі № 463/3302/22 щодо визнання виконавчого листа від 01.12.2022 таким що не підлягає виконанню повністю. Натомість ОСОБА_2 списані кошти не повернула.
2.6. Позивач вказував, що отримав шок, у нього підвищився артеріальний тиск, з`явилося серцебиття, головокружіння, запаморочення. Він змушений був в телефонному режимі контактувати із сімейним лікарем, яка йому призначила засоби медичного вжитку. Також порушився сон, ночами він не міг спати, його постійно переслідувала лише одна думка, що на підставі підробленого виконавчого документу, який судом визнано таким, що не підлягає до виконання повністю, невідомо хто, не надавши жодних документів на вчинення виконавчих дій, арештував його картковий рахунок на який приходить його пенсійне забезпечення в розмірі 2791 грн, списав без жодної правової підстави 496,83 грн, позбавивши його права на купівлю засобів медичного вжитку, які йому були вкрай необхідні для відновлення стану здоров`я.
2.7. Позивач вказував, що протиправна бездіяльність відповідача виразилася в порушенні його прав та призвела до необхідності застосування додаткових зусиль для організації його побуту і професійної діяльності, до неодноразових звернень до відповідача, отримання правничої допомоги, витрат понесених на написання позовної заяви, ксероксу, засобів медичного вжитку, звернення до суду, до лікаря, аптеки, що в свою чергу призвели до душевних страждань та погіршення стану його здоров`я.
Установлені судами фактичні обставини справи
3. На виконанні у приватного виконавця Ільчишин Л.В. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 461/3302 від 01.12.2022, який виданий Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі - 4854,10 грн та суми в розмірі 565,81 грн судового збору.
4. 07.02.2023 ОСОБА_1 подав інформаційний запит відповідачу щодо надання завірених копій документів, на підставі яких приватний виконавець Ільчишин Л.В. наділена повноваженнями вчиняти виконавчі дії та надання копій виконавчих документів
5. 13.02.2023 листом № 4827 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. повідомила позивачу, що відповідно до статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України, у якому містяться відомості про: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) приватного виконавця; дату рішення Кваліфікаційної комісії про надання права на здійснення діяльності приватного виконавця; номер посвідчення; виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність; офіс приватного виконавця. Доступ до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України є безоплатним, здійснюється цілодобово і без обмежень на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України із забезпеченням можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів. З усією необхідною інформацією позивач може ознайомитись на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
6. У ході розгляду цієї справи 06.07.2023 приватний виконавець Ільчишин Л.В. 06.07.2023 скерувала цінним листом з описом вкладення завірені копії документів щодо діяльності приватного виконавця, які запитував позивач згідно інформаційного запиту від 07.02.2023. 
7. Вважаючи, що ненадавши позивачу документів, на підставі яких приватний виконавець вправі здійснювати виконавчі дії, тим самим допустивщи протиправну бездіяльність, яка заподіяла позивачу моральну шкоду, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
8. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
9. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.09.2023 закрив провадження у цій справі в частині позовних вимог про зобов`язання надати запитувану інформацію згідно інформаційного запиту від 07.02.2023, установивши, що відповідачем в межах цієї адміністративної справи самостійно усунуто обставини, що зумовили звернення позивача до суду, шляхом скерування позивачу цінним листом з описом вкладення завірені копії наступних документів: завірену інформаційну довідку від 14.06.2023 з Єдиного реєстру приватних виконавців України; копію посвідчення приватного виконавця № 0041 від 06.06.2017.
10. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою 21.09.2023, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024, виправив описки, допущені в ухвалі судді про відкриття провадження в адміністративній справі від 06.06.2023 шляхом зазначення порядку здійснення розгляду адміністративної справи - в порядку, визначеному главою 10 Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження. Тобто, законні права та інтереси ОСОБА_1 відновлені.
11. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 26.09.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024, відмовив у задоволенні позову.
12. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виснував, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю відповідача, яка полягала у ненаданні документів у відповідь на інформаційний запит позивача. На обґрунтування своїх висновків суди попередніх інстанцій зауважили, що негативні емоції позивача не досягли рівня страждань і не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а отже не завдали моральної шкоди.
12.1. Суди попередніх інстанцій відзначили, що на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди жодних доказів не надано. Сам лише факт порушення прав (в подальшому відновлених у зв`язку із наданням відповідних документів приватним виконавцем позивачу) не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
12.2. Крім того, апеляційний суд відхилив доводи ОСОБА_1 про необґрунтовану відмову судом першої інстанції у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, позаяк така заява, на порушення вимог частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подана не до першого судового засідання, про дату та час якого позивач був належним чином повідомлений.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
13. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із цієїю касаційною скаргою, у якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 і направити справу на новий розгляд до суду до суду першої інстанції.
13.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 380/11321/23 ОСОБА_1 визначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує, що суди попередніх інстанцій у цій справі не урахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.07.2021 у справі № 127/13984/18, від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17, від 12.11.2020 у справі № 604/3807/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц щодо відшкодування моральної шкоди.
13.2. Також, підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 визначив пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України в частині порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права з посиланням на пункти 1, 2 та 3 частини другої статті 353 КАС України та стверджує, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди встановили такі обставини без дослідження належних, допустимих та достовірних доказів та не вказали мотивів відхилення доказів, не урахували, що запитувану інформацію відповідач надіслала лише після звернення до суду з цим позовом.
13.3. Скаржник наполягав на тому, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив заяву про збільшення розміру позовних вимог, що призвело до розгляду справи не за правилами загального позовного провадження, позаяк перше судове засідання у справі було призначене на 04.07.2023, а заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме: про стягнення додатково з відповідача на його користь 500 000 грн завданої моральної шкоди та 663,31 грн витрат на купівлю засобів медичного вжитку, позивач подав 27.06.2023. 
13.4. У підсумку скаржник наполягає на невідповідності висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи та ухвалення свавільних рішень всупереч вимогам статті 242 КАС України.
14. Ухвалою Верховного Суду від 03.09.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху. Скаржнику надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання уточненої касаційної скарги та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
15. 14.10.2024 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., Соколова В.М. та Білак М.В. від розгляду справи № 380/11321/23, яку ухвалою Верховного Суду від 15.10.2024 визнано необґрунтованою, а ухвалою від 17.10.2024 складі судді, визначеного у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України, - відмовлено у її задоволенні. 
16. Ухвалою Верховного Суду від 06.11.2024 визнано поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі № 380/11321/23, поновлено пропущений з поважних причин процесуальний строк та відкрито касаційне провадження № К/990/31755/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
17. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ - касаційна скарга від 14.08.2024 доставлена в Електронний кабінет приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. 14.08.2024 о 18:39, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 06.11.2024 - 06.11.2024 о 22:46, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
18. Правом подати відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 відповідач не скористалась, що відповідно до статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
19. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 16.04.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Висновки Верховного Суду
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
20. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду викладених у постановах від 14.07.2021 у справі №127/13984/18, від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц щодо відшкодування моральної шкоди Суд зазначає про таке.
22. Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.
23. Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
24. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу із застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
25. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
26. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
27. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
28. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
29. Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (на яку посилається позивач у своїй касаційній скарзі) підкреслив, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22.11.2005).
30. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
31. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 (на яку посилався позивач у касаційній скарзі). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
32. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).
33. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 55).
33. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
34. Реагуючи на доводи в частині незгоди позивача із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди через відсутність у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів заподіяння позивачу такої шкоди, колегія суддів зауважує наступне.
35. Як установлено судами попередніх інстанцій та убачається із матеріалів справи, підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду стало ненадання відповідачем на його запит завірених копій документів, на підставі яких ОСОБА_2 наділена повноваженнями вчиняти виконавчі дії, у зв`язку із чим йому було заподіяно моральну шкоду на суму 1 000 000 грн.
36. Водночас Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.09.2023 провадження у цій справі № 380/11321/23 в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію на інформаційний запит від 07.02.2023 закрив.
37. Закриваючи провадження у справі в означеній частині, суд першої інстанції установив, що в інформаційному запиті від 07.02.2023 позивач просив приватного виконавця Ільчишин Л.В. надати йому наручно документ, який підтверджує, що ОСОБА_2 є приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області. Поряд із цим відповідач направила на адресу позивача цінним листом з описом вкладення завірені копії наступних документів: завірену інформаційну довідку від 14.06.2023 з Єдиного реєстру приватних виконавців України; копію посвідчення приватного виконавця № 0041 від 06.06.2017.
38. За таких обставин суд першої інстанції вважав, що відповідачем в межах цієї адміністративної справи самостійно усунуто обставини, що зумовили звернення позивача до суду із цим позовом, а підстав вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача є неможливим без визнання оскаржуваної бездіяльності протиправною, на переконання суду, немає.
39. Отже, суд першої інстанції закрив провадження у справі у цій частині позовних вимог на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, відповідно до якої суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
40. Варто зауважити, що ОСОБА_1 у касаційній скарзі не наводить доводів щодо незгоди із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження в означеній частині позовних вимог та не визначає ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 предметом касаційного оскарження.
42. Як убачається із наведеного вище правового регулювання, відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди настає за наявності сукупності умов, зокрема протиправної поведінки відповідача, шкоди та причинного зв`язку між ними.
43. Водночас закриття провадження у справі в частині основної позовної вимоги у зв`язку з усуненням відповідачем оспорюваного порушення не свідчить про встановлення протиправності його поведінки.
44. Відсутність встановленого факту порушення прав позивача, що є обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди.
45. Поряд із цим, суди попередніх інстанцій у цій справі установили, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань.
46. Своєю чергою Восьмий апеляційний адміністративний суд відхилив доводи позивача щодо неврахування та ненадання оцінки доказам у справі (ухвалі Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2023 у справі № 461/3302/22, ухвалі Львівського апеляційного суду від 24.02.2023 у справі № 461/3302/22, постанові про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 31.01.2023, постанові про розмір мінімальних витрат від 31.01.2023, постанові про арешт коштів боржника від 31.01.2023, постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 31.01.2023, квитанції, чекам), оскільки вони не підтверджують факту заподіяння моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між заподіянням шкоди і не наданням приватним виконавцем документів у відповідь на його інформаційний запит. 
47. Поряд із цим, відповідно до положень частини другої статті 341 КАС України, якою визначено межі перегляду судом касаційної інстанції, Верховний Суд не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
48. Оскільки у цій справі факт порушення прав позивача та протиправність поведінки відповідача судами попередніх інстанцій не встановлені, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральних страждань, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача моральної шкоди. 
49. Посилання ОСОБА_1 на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справах № 127/13984/18, № 464/3789/17, № 750/6330/17, № 904/3807/19 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц не можна визнати обґрунтованими, позаяк у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях не допустили інакшого застосування норм права ніж у згаданих справах, а рішення щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, ґрунтуються на встановлених у кожній конкретній справі обставинах.
50. У справі № 127/13984/18, установивши порушення прав позивачки на справедливі умови праці, Верховний Суд урахував, що це безперечно спричинило психологічний стрес та переживання щодо фінансових можливостей для реалізації життєво-необхідних планів та за таких обставини, з урахуванням принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково, та визначити таке відшкодування у розмірі 3 000,00 грн.
51. У справі № 464/3789/17 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, дійшовши висновку про відсутність підстави для перегляду розміру відшкодування моральної школи, оскільки така сума не є очевидно неспівмірною. При цьому Верховний Суд зауважив, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
52. У справі № 750/6330/17 Верховний Суд установив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, постанову суду апеляційної інстанції в цій частині скасував, залишивши без змін постанова суду першої інстанції, не погодившись з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність факту заподіяння моральної шкоди, позаяк відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, розчарування в діяльності народних обранців громади та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.
53. Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц дійшла висновку про те, що вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
54. Отже, наведені скаржником для порівняння висновки Верховного Суду у справах № 127/13984/18, № 464/3789/17, № 750/6330/17 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц сформовані за обставин встановлення у цих справах протиправних рішень, дій чи бездіяльності та, як наслідок, наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. Водночас у справі, що розглядається, протиправної бездіяльності та вини відповідача не встановлено, що виключає покладення на нього обов`язку відшкодування моральної шкоди. 
55. Натомість предметом оскарження у справі № 904/3807/19, на яку скаржник посилається у касаційній скарзі, не є вимоги про стягнення моральної шкоди, тому висновки Верховного Суду в означеній справі не є релевантними до справи, що розглядається.
56. Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній з із справ, наведених скаржником, зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. У кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справи, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази.
57. Суд повторює, що до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
58. Аргументи касаційної скарги у цій частині зводяться до переоцінки скаржником встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
59. Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги в частині посилань на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у вищевказаних справах, оскільки вони не можуть слугувати прикладом (не)правильного застосування норм матеріального права через неподібність правовідносин.
60. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
61. Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, варто зауважити, що за змістом пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 - 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
62. Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із не дослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, вказане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
63. Враховуючи висновки Суду щодо необґрунтованості доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, які наводилися у тісному взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.
64. Окрім наведеного, позивач вказує і на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при розгляді цієї справи та наполягає на безпідставності її розгляд не у загальному позовному провадженні. Такі висновки скаржник пов`язує із необґрунтованим відхиленням його заяви про збільшення розміру позовних вимог, що призвело до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
65. Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
66. Частина шоста указаної норми визначає перелік справ, які законодавчо віднесені до справ незначної складності, зокрема, й щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
67. Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
68. Отже у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).
69. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.
70. Тобто, ціна цього позову, не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на дату пред`явлення цього позову до суду першої інстанції).
71. ОСОБА_1 у касаційній скарзі стверджує, що його заява про збільшення розміру позовних було необґрунтовано відхилена, що призвело до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
72. Поряд із цим як убачається із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій у цій справі, заява позивача про збільшення позовних вимог була подана без урахування положень частини першої статті 47 КАС України, відповідно до якої позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
73. Заяву про збільшення розміру позовних вимог та перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції 27.06.2023 (а.с. 36), проте ухвалою Львівського окружного адміністративного суду ще 06.06.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14.06.2023 на 11:00, про яке позивач був повідомлений шляхом надсилання копії цієї ухвали та телефонограмою (а.с. 17, 18, 20).
74. Таким чином наведені у касаційній скарзі аргументи незгоди з мотивами судів попередніх інстанцій, якими вони керувалися, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не дають підстав вважати висновки судів помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
75. Доводи та аргументи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про його незгоду із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
76. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.
77. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
78. Згідно з частиною першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
79. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених рішень судів попередніх інстанцій відсутні.
80. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
81. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2024 року у справі № 380/11321/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов   М.В. Білак