Справа № 766/14287/25
н.п 1-кп/766/250/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області 
в складі головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 , 
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні за процедурою спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.04.2023 року за № 22023230000000183, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Херсон, Херсонської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України-
в с т а н о в и в:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Херсон у період його окупації збройними силами Російської Федерації, діючи зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням і окупаційній адміністрації з метою завдання шкоди Україні, достовірно знаючи, що за адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна, 6, знаходиться незаконно новостворений правоохоронний орган – т.зв. (мовою оригіналу)«Главное управление МВД Херсонской области», погодилась на пропозицію військових Російської Федерації та вирішила добровільно зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, подавши особисту заяву від 01.06.2022. 
Наказом № 5 л/с від 06.06.2022 незаконного правоохоронного органу – т.зв. (мовою оригіналу)«Главного управления МВД Херсонской области», з 06.06.2022 ОСОБА_5 призначено на посаду т.зв. (мовою оригіналу)«временно исполняющего обязанности заведующей канцелярии управления уголовного розыска Главного управления МВД Херсонской области». 
Крім того, не пізніше вересня 2022 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , діючи зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації з метою завдання шкоди Україні, погодившись на пропозицію представників незаконного правоохоронного органу т.зв. (мовою оригіналу) «ГУ МВД Херсонской области», створеного на тимчасово окупованій території м. Херсона, добровільно зайняла посаду т.зв. (мовою оригіналу) «заведующей канцелярии управления уголовного розыска Главного управления МВД Херсонской области».
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.7 ст. 111-1 КК України як колабораційна діяльність, а саме – добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.
II.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).
Вказане кримінальне провадження здійснювалось за відсутності ОСОБА_5 у зв`язку з його ухиленням від органу досудового розслідування та суду.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.08.2025 року року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 22023230000000183 від 03.04.2023 року.
Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_5 повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Згідно із ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2025 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст. 111-1 КК України, проведено відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia).
Повідомлення, виклики та процесуальні документи відносно ОСОБА_5 здійснювались усіма можливими способами, зокрема шляхом оприлюднення їх у газеті "Урядовий кур`єр", офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та Херсонського міського суду Херсонської області, а також відправлялиссь за останнім відомим місцем проживання обвинуваченої, що відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального законодавства.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленої про проведення відносно неї досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її намір ухилитися від кримінальної відповідальності.
В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
III. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор в ході судових дебатів висловив позицію, щодо повної доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого йому злочину. Просив визнати обвинувачену ОСОБА_5 винним та призначити покарання за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в правоохоронних органах, займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною зі наданням публічних послуг строком на 15 років та з конфіскацією усього майна, що належить обвинуваченій.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 вважає недоведеною винуватість обвинуваченої в інкримінованому злочину, оскільки на його думку, стороною обвинувачення не було доведено, без розумного сумніву, вину ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченню, а тому просив суд ухвалити виправдувальний вирок. Деякі отримані слідчим документи просив визнати недопустими як такі, що були отримані в рамках іншого кримінального провадження за протоколом огляду слідчим, без дозволу слідчого судді в межах тимчасового доступу до речей і документів. Також просив визнати протоколи впізнання зі свідками, які не були допитані в суді, недопустими, оскільки фактично вони носять характер показів, що не були перевірені в суді.
III.Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги досліджені у судовому засіданні, а саме:
- - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2023 за участі свідка   ОСОБА_6 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнав в таблиці №1 під фотозображенням № 3 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2023 за участі свідка  ОСОБА_7 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнала в таблиці №1 під фотозображенням № 4 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2023 за участі свідка  ОСОБА_8 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнала в таблиці №1 під фотозображенням № 4 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.04.2023 за участі свідка  ОСОБА_9 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнав в таблиці №1 під фотозображенням № 2 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2023 за участі свідка  ОСОБА_10 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнала в таблиці №1 під фотозображенням № 4 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2023 за участі свідка  ОСОБА_11 , під час якого свідок за сукупністю ознак зовнішності впізнала в таблиці №1 під фотозображенням № 4 ОСОБА_5 , яка зайняла посаду та працювала в незаконно створеному правоохоронному органі поліції в м. Херсон;
- протоколом огляду від 25.04.2024 документів, з кримінального провадження № 22023000000000479 від 09.05.2023, в ході якого були оглянути файли з документами, зокрема «Приказ 06.06.2022», з вмістом «Главное управление МВД Херсонской области, г. Херсон, приказ по личному составу от 06.06.2022 № 5 л/с» в якому зазначено про призначення на посаду «В целях нормализации стабилизации криминогенной обстановки, обеспечения законности и nравопорядка на территории Херсонской области НАЗНАЧИТЬ:  ОСОБА_12  на должность временно исполняющей обязанности заведующей канцелярии управления уголовного розыска Главного управления Херсонской области с 06.06.2022. Основание: заявление ОСОБА_13 от 01.06.2022. Начальник генерал-майор полиции ОСОБА_14 . Фамилия, имя, отчество физического лица, получающего вьгплату: ОСОБА_15 номер регистрации личного дела-400 дата рождения- 01.02.1966, Сери и номер ДУЛ УКР- МО 637083 Идентификационньй код УКР- 2413817580 Серия и номер ДУЛ РФ- 6022863425 должность- заведующая канцелярией управления уголовного розыска гу мвд. дата приема-06.06.2022, подразделение- УУР. Звание- майор полиции. номер телефона- 7990003016. Також під час огляду був оглянутий файл з написом “сотрудники на 5.09” з фототаблицею, в якій зазначені прізвище та анкетні дані співробітників, серед яких зазначена: “ ОСОБА_15 , за посадою “ заведующая канцелярией упрвления уголовного розыска ГУ МВД” з її контактними даними особи ;
- протоколом огляду від 25.05.2025, об`єктом огляду є загальнодоступна сторінка Всесвітньої мережі Інтернет, а саме російського офіційного Інтернет-ресурсу «Федеральная налоговая служба» за посиланням Інтернет-адресою. Предметом огляду є файл з назвою ul-1239500000046-20250523102716, формату PDF Documentрозміром 160 КБ (163 840 байтів). Відкривши файл в ньому міститься назва документу: «выписка из единого государственного реестра юридических лиц» сформована 23.05.2025 ЮЗ 9965-25-78172784. Також в документі міститься наступна інформація (в подальшому відомості будуть вказані мовою оригіналу): “настоящая вьписка содержит сведения о юридическом лице «Главное управление Министерства внутренних дел Российской Федерации по Херсонской области». 
- протоколом огляду від 05.08.2025, об`єктом огляду є телеграм канал «Администрация Херсонской области». Сайт губернатора ОСОБА_16 , де розміщено публікацію «Продолжается формирование полиции в Херсонской области» та до якої йде допис «В Херсоне в постоянном режиме работает номер для вызова полиции "102".
- протоколом огляду від 06.08.2025, об`єктом огляду є телеграм канал «Херсон и Запорожье», де розміщено публікацію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та до якої йде допис «Сейчас идёт набор сотрудников. Открыты вакансии и для опытных и для начинающих правоохранителей. Полицейские уже приступили к обязанностям в Херсоне, Скадовске, Геническе, Голой Пристани, на очереди и остальньте населённые пункты.
Також вина обвинуваченої ОСОБА_5 підтверджуюся показами свідків, допитаних в ході судового засідання.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що до повномасштабного втогрення рф він працював в поліції охорони Херсонської області, що розташовувалась за адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна 6. Під час окупації м. Херсона, в цьому приміщенні було розташована “Главное управление МВД Херсонской области” рф. В цей час окуаційною владою було організовані збори в актовому залі, та запропоновано, що хто бажає може залишитись працювати, хто ні, може піти. Він зібрав свої речі та пішов. Після деокупації м.Херсона, він разом з працівниками поліції заходили в приміщення та знаходили багато документації рф: накази на призначення, анкети, паспорти, заяви.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він знайомий з обвинуваченою ОСОБА_5 по роботі ще до початку повномасштабного вторгнення. Під час окупації м. Херсона 1 раз, влітку, бачив ОСОБА_5 , яка підійшла до нього у кафе, та сказала, що працює в канцелярії у відділу поліції рф, в неї все добре, гарна заробітна плата, пропонувала і йому піти працювати до російської поліції. Свідок зазначив, що при спілкувавнні з ОСОБА_5 , остання поводила себе звичайно та невимушенно.
ІV.Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовуютьЄвропейську конвенцію з прав людинита основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom)). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленомуКПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Відповідно до позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі №761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.
Так, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази та покази свідків та надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає. 
Оцінюючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані, отримані з цих доказів не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
За викладених підстав суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення, надані докази суд визначає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, будь-яких порушень вимог діючого законодавства під час розгляду кримінального провадження не встановлено, достовірними, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Питання щодо добровільності зайняття посади:
В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожували їй чи іншим особам, або інтересам держави.
Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченої ОСОБА_5 ознаки добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22, провадження №51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.
Суд вважає, що обвинувачена усвідомлювала факт окупації та агресії з боку РФ, створення окупаційною владою незаконних органів, зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території в умовах війни, здійснюваоа свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням.
Показання допитаних судом свідків підтверджують добровільність дій ОСОБА_5 , та не доведеність існування будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до останньої застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу, внаслідок застосування якого ОСОБА_5 вимушено зайняла посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території органі.
В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожували їй чи іншим особам, або інтересам держави.
Доводи захисника щодо недопустимості частини доказів, які були отримані в результаті огляду іншого кримінального провадження за запитом слідчого суд відхиляє виходячи з наступного:
Кримінальним процесуальним законом не забороняється органу досудового розслідування отримувати (збирати докази) через відповідні запити на отримання інформації від державних органів, юридичних і фізичних осіб. Ненадання ж такої інформації добровільно може бути подолано шляхом використання інституту тимчасово доступу до речей і документів.
Крім того, згідно вимог ч.5ст.132 КПК Українидля оцінки потреб досудового розслідування слід виходити із можливості без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Проведення слідчим огляду матеріалів інших кримінальних проваджень не в порядку тимчасового до них доступу, що регламентовано положеннями глави 15 КПК, не суперечить положенням статей 40, 93 цього Кодексу щодо права слідчого на збирання доказів та відповідно не свідчить про їх недопустимість. 
Такий огляд проведено на підставі отримання відповідді старшого слідчого в ОВС 1 відділу управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_18 з кримінального провадження № 22023000000000479 від 09.05.2023 року за запитом слідчого в порядку ст.ст. 39, 40, 93 КПК України.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14.04.2026 року № 686/13250/22.
Доводи щодо недопустимості протоколів впізнання зі свідками, які не були допитані безспосередньо у суді:
Вимоги та підстави проведення впізнання особи визначенні ст.228 КПК України.
Зі змісту статті 228 КПК України вбачається, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Матеріали відеозапису з зображенням особи, яка підлягає впізнанню, можуть бути пред`явлені лише за умови зображення на них не менше чотирьох осіб, які повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Вказані вище вимоги ст. 228 КПК України були дотримані слідчим під час проведення впізання.
Отже, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є окремим самостійним джерелом доказів.
Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду № 642/6315/16 від 19.03.2025 року.

Таким чином, всі зазначені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду дійти однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України доведена в повному обсязі.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку, суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду (стороною обвинувачення), є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого винним у пред`явленому обвинуваченні, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.
Судом також встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Також судом у повному обсязі було забезпечено змагальність процесу.
Таким чином, дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в інкримінованому їй злочині, кваліфікація її дій, доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.
V. Призначення покарання.
При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.7 ст. 111-1 КК України Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого та спричинені наслідки.
Перевіркою даних про особу обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона є раніше не судимою особою; відомості про наявність утриманців відсутні; дані про її перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, перебуває у розшуку з 02.08.2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину в умовах воєнного стану.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України, згідно якої - юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
Тож, враховуючи наведене, зважаючи на те, що ОСОБА_5 переховується від суду, з урахуванням тяжкості і обставин вчиненого кримінального правопорушення, їх невідворотних наслідків, відсутності обставин, що пом`якшують, та наявності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій: вчинення злочину з використанням воєнного стану, з урахуванням особи обвинуваченої, яка є раніше не судимою особою, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання в межах санкцій ч.7 ст. 111-1 КК України лише в умовах ізоляції її від суспільства, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного їй майна.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Як встановлено під час судового розгляду, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.08.2025 року було накладено арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м.): 66, житлова площа (кв.м.): 25.8, номер відомостей про речове право: 22317629, з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 призначається додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є її особистою власністю, з метою забезпечення виконання вироку, арешт, накладений на зазначене вище майно, слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, –
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцяти) років з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, а також органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися правоохоронною діяльністю та діяльністю, пов`язаною з наданням публічних послуг на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного їй майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, застосований ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.08.2025 року - залишити без змін, до набрання вироку законної сили.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 ,  рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня його фактичного затримання.
Строк додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади та займатись діяльністю рахувати з моменту відбуття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , основного покарання.
Арешт, накладений ухвалою Центрального районого суду м. Миколаєва від 25.08.2025 року на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м.): 66, житлова площа (кв.м.): 25.8, номер відомостей про речове право: 22317629- залишити без змін до виконання в частині конфіскації майна.
Речові докази: ДВД - диск, на якому міститься інформація щодо громадянки ОСОБА_5 , та інформація, що міститься на вказаному носії інформації - зберігати в матеріалах кримінального провадження
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції, з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.
        Суддя	        ОСОБА_1