Справа № 947/21144/26
Провадження № 1-кп/947/1018/26
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді – ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026164480000098 від 22.02.2026 року у відношенні:
ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка є матір`ю 3 малолітніх дітей, маючої на утриманні 1 малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.182, ч.1 ст.190 КК України – 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 21.11.2025 у вечірній час, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9, а саме на зупинці громадського транспорту біля дитячої лікарні, маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу заволоділа паспортом громадянина України на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надалі, у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне зберігання та використання паспорту ОСОБА_4 у власних корисних цілях.
Так, реалізуючи свій умисел ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи можливість подальшого використання конфіденційної інформації ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. 32 Конституції України, згідно з якою ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, а також не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», відповідно до якої поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних допускається лише у випадках, визначених законом; ст. 21 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої інформація про фізичну особу є конфіденційною та може поширюватися лише за згодою відповідної особи або у випадках, передбачених законом, а також усвідомлюючи положення ст. 11 Закону України «Про інформацію», згідно з якою до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження, протягом 21.11.2025-27.11.2025 незаконно зберігала паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 , 25.11.2025 перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи власний мобільний телефон марки «Motorola E14 Dual SIM», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з доступом до Всесвітньої мережі Інтернет, використовуючи мобільний додаток АТ «А-Банк», для проходження процедури електронної ідентифікації та відкриття банківського рахунку та платіжної картки в АТ «А?Банк» в «Анкеті-заяві» у порушення вимог ст. 32 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст.ст. 11, 21 Закону України «Про інформацію», незаконно використала конфіденційну інформацію про особу без згоди її власника, а саме персональні дані ОСОБА_5 : прізвище, ім?я та по батькові, дату народження, тип документа, орган, що видав паспорт громадянина України, серію та номер паспорта громадянина України, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації та проживання, місце народження.
Окрім цього, 25.11.2025 у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Так, реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 протягом 26.11.2025-27.11.2025 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи у своєму розпорядженні персональні дані ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою протиправного особистого збагачення, використовуючи власний мобільний телефон марки «Motorola E14 Dual SIM», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 , здійснюючи моніторинг всесвітньої мережі Інтернет з метою пошуку можливостей отримання кредитних коштів онлайн, встановила наявність двох фінансових установ онлайн-кредитування — ТОВ «АВЕНТУС УКРАІНА» (здійснює свою діяльність під торговою маркою CreditPlus) та ТОВ «АлексКредит», та розпочала реалізацію злочинного умислу шляхом послідовного оформлення кредитних заявок від імені потерпілої. 
Так, 26.11.2025 о 12 год. 40 хв. ОСОБА_3 через інформаційно-комунікаційну систему ТОВ «Кредит Плюс», доступ до якої забезпечується через веб-сайт https://creditplus.ua/ заповнила електронну заявку на отримання кредиту від імені ОСОБА_4 , в якій зазначила її персональні дані, а саме: прізвище, ім?я та по батькові, дату народження, паспортні дані (серія, номер, дата видачі та орган, що видав паспорт громадянина України), реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації та інші анкетні відомості, необхідні для ідентифікації особи, та ввівши в оману щодо своєї особи працівників ТОВ «Авентус Україна» уклала Договір про надання споживчого кредиту на суму 2500 грн.
Використовуючи ті ж самі персональні дані ОСОБА_4 , 27.11.2025 ОСОБА_3 , на офіційному веб-сайті https://alexcredit.ua/ заповнила електронну онлайн заявку на отримання кредиту, в якій зазначила анкетні та персональні дані потерпілої, а саме: прізвище, ім?я та по батькові, дату народження, паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків, та ввівши в оману щодо своєї особи працівників ТОВ «АлексКредит» оформила Договір про надання кредиту у розмірі 2000 грн.
У результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_3 , ТОВ «АлексКредит» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перераховано на банківську картку АТ «А-Банк», яка була у користуванні ОСОБА_3 кошти у загальній сумі 4500 грн, якими ОСОБА_3 заволоділа, та використала на власні потреби.
Надалі на ім?я потерпілої ОСОБА_4 фінансовими установами було сформовано кредитні зобов?язання, що виникли внаслідок шахрайських дій ОСОБА_3 , та покладено їх на потерпілу ОСОБА_4 , яка фактично відшкодувала їх за рахунок власних коштів.
За таких обставин, ОСОБА_3 вчинила кримінальні проступки, передбачені: ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, ч.1 ст.182 КК України як незаконне зберігання конфіденційної інформації про особу, ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство).
Разом з тим, зазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, а обвинувачена ОСОБА_3 , представлена захисником ОСОБА_6 , беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку. А тому суд, за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_7 , що регламентоване ч.1 ст.302 КПК України, вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч. 2 ст.382 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у скоєних кримінальних проступках, передбачених: ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, ч.1 ст.182 КК України як незаконне зберігання конфіденційної інформації про особу, ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), - доведена в повному обсязі.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети, кари, виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку
Згідно з ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Відповідно до положень частини 1 статті 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до п. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на підставі ст. 96-1 КК України, суд вирішує застосувати спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «Motorola E14 Dual SIM», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 .
Вирішуючи питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 цієї статті суд має право звільнити особу від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства. 
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, керуючись ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставини вчинення, а також дані про особу обвинуваченої, характеризується посередньо, однак має пом`якшуючі обставини у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільного відшкодування завданого потерпілій збитку, яка є матір`ю трьох малолітніх дітей та має на утримання одну малолітню дитину, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді обмеження волі із застосування положень ст. 75 КК України.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Як встановлено обставинами кримінального провадження, мобільний телефон марки «Motorola E14 Dual SIM», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 , належав обвинуваченій ОСОБА_3 та безпосередньо використовувався нею як технічний засіб для реалізації злочинного умислу.
Таким чином, зазначений мобільний телефон використовувався як засіб та знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.182 та ч.1 ст.190 КК України, а його використання перебувало у прямому причинному зв`язку із досягненням злочинного результату.
Відповідно до положень ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених Кримінальним кодексом України.
Згідно з п.4 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім випадків, коли власник майна не знав і не міг знати про його незаконне використання.
Оскільки судом встановлено, що мобільний телефон належав безпосередньо обвинуваченій, використовувався нею особисто для вчинення кримінальних правопорушень та виступав технічним засобом реалізації злочинного умислу, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування спеціальної конфіскації зазначеного майна.
Щодо оптичних носіїв інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій, суд зазначає, що вони містять відомості кримінального провадження, є його невід`ємною складовою та підлягають зберіганню разом із матеріалами кримінального провадження протягом строку їх зберігання, визначеного законодавством.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, Суд, –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.182, ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання: 
-за ч.3 ст.357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки;
-за ч.1 ст.182 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки;
-за ч.1 ст.190 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: 
-оптичні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результаті слідчих (розшукових) та процесуальних дій, - зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-мобільний телефон марки «Motorola E14 Dual SIM», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , - конфіскувати в дохід держави на підставі ст. 96-1 КК України.
Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України – вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                    ОСОБА_1