1	Справа № 335/3424/26  2/335/2362/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Шалагінової А. В., за участі секретаря судового засідання Савченко О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: вул. Перемоги, буд. 107Б, м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

31.03.2026 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі – ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.11.2019 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № Р29.13010.005933664, який є змішаним договором кредиту та страхування, за умовами якого АТ «ІДЕЯ БАНК» надав позичальнику кредит у розмірі 24 002,40 грн, зі сплатою страхового внеску розміром 5 952,60 грн, зі сплатою процентів 15,5 % (змінювана) річних строком на 36 місяців, із зобов`язанням повернення кредиту та сплати всіх передбачених договором платежів. 
11.12.2025 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір № 11-12/25, відповідно до умов якого АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги за договором № Р29.13010.005933664.
Всупереч умовам вищезазначеного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на день формування позовної заяви заборгованість відповідача складає 53 824,40 грн, у тому числі заборгованість за основним зобов`язанням 17 985,55 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 6 321,09 грн, заборгованість за комісіями – 29 517,79 грн. 
Після відступлення прав вимоги за цим договором відповідачем не здійснювалось платежів на погашення заборгованості.
Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 53 824,40 грн, судові витрати зі сплати судового збору розміром 2 662,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу розміром 16 000 грн (а.с. 2–7).
Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.
Ухвалою судді від 07.04.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання на 22.05.2026, встановлено строки для подання заяв по суті справи.
22.05.2026 судове засідання відкладене у зв`язку із неявкою відповідача до 18.06.2026.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. 
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином згідно з ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошень про виклик, які здійснені 14.04.2026 та 28.05.2026, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи, що відповідач, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився до суду, не повідомив про причини неявки, не подав відзиву на позовну заяву, судом за згодою представника позивача, висловленою у позовній заяві, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання) відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
18.06.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 22.06.2026.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 
11.11.2019 між АТ «ІДЕЯ БАНК»» та ОСОБА_1 укладено договір № Р29.13010.005933664, який є змішаним договором кредиту та страхування, відповідно до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» надав позичальнику кредит у розмірі 24 002,40 грн, зі сплатою страхового внеску розміром 5 952,60 грн, зі сплатою процентів 15,5 % (змінювана) річних строком на 36 місяців, із зобов`язанням повернення кредиту та сплати всіх передбачених договором платежів. 
Згідно з умовами п. 1.2 кредитного договору № Р29.13010.005933664 від 11.11.2019, сума кредиту становить 29 995,00 грн. Згідно з п. 1.3 цього ж договору, процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 15,5 % річних. Відповідно до п. 1.4 договору, строк кредитування становить 36 місяців, а кінцевий строк повернення кредиту визначено 11.11.2022.
Також відповідач ознайомився із графіком платежів за кредитним договором та паспортом споживчого кредиту, які також власноруч підписав.
Згідно з долученою до позовної заяви копії меморіального ордеру № 4155821 від 14.11.2019 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти розміром 29 955,00 грн. 
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, випливає, що у відповідача станом на 11.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 53 824,40 грн. 
З виписки по рахунку відповідача за період з 14.11.2019 по 16.02.2022 випливає, що протягом вказаного періоду відповідачем здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором щомісячно у розмірі, визначеному графіком платежів.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості станом на 11.12.2025 позивач визначив загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 в сумі 53 824,40 грн, у т.ч. заборгованість за основним боргом 17 985,55 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 6 321,09 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 29 517,76 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
11.12.2025 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивачем укладено Договір факторингу № 11-12/25, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.
Згідно з п. 2.1 договору факторингу, клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених Договором. 
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників № 1 по договору факторингу № 11-12/25 від 11.12.2025, АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги до відповідача за кредитним договором № Р29.13010.005933664 від 11.11.2019 на загальну суму 53 824,40 грн.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 11-12/25 від 11.12.2025 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 53 824,40 грн, яка складається з: 17 985,55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 6 321,09 грн – сума заборгованості за відсотками, 29 517,76 – заборгованість за комісіями.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач висував заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язаннях відповідно до статті 518 ЦК України.
Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за договором від 11.11.2019 суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача в обсязі, визначеному вказаним договором.
Водночас, як зазначено судом вище, 11.11.2019 між АТ «ІДЕЯ БАНК» і відповідачем укладено кредитний договір № Р29.13010.005933664 від 11.11.2019, відповідно до умов якого кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума виданого кредиту 29 995,00 грн; строк кредиту – 36 місяців; проценти за користування кредитом – 15,5 % річних.
Також, 11.11.2019 відповідач ознайомився з графіком платежів за договором та паспортом споживчого кредиту від АТ «ІДЕЯ БАНК».
Кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
В подальшому, АТ «ІДЕЯ БАНК» відступило право вимоги до позичальників на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» відповідно до Договору факторингу № 11-12/25 від 11.12.2025, в тому числі за кредитним договором № Р29.13010.005933664 від 11.11.2019, що укладений між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 .
Відповідно до актів приймання-передачі реєстрів боржників № 1 та № 2 та реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 11-12/25 від 11.12.2025, сума боргу відповідача перед ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» становить 53 824,40 грн, яка складається з: 17 985,55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 6 321,09 грн – сума заборгованості за відсотками, 29 517,76 – заборгованість за комісіями на дату відступлення права вимоги.
На підтвердження умов кредитування позивачем надано договір кредиту та страхування тапаспорт споживчого кредиту № Р29.13010.005933664 від 11.11.2019, відповідно до якого сума кредиту становила 29 955,00 грн, проценти за весь період кредитування становили 9 171,70 грн, інші послуги банку за весь період кредитування становили 46 632,42 грн.
Також у паспорті споживчого кредиту наведено графік платежів у вигляді сплати суми розміром 2 382,21 грн щомісячно з 11.12.2019 до 11.11.2022.
Як встановлено судом вище, вказаний графік платежів дотримувався відповідачем до 16.02.2022. Після цього, сплачувати щомісячні платежі за кредитом відповідач припинив. Виходячи із графіку платежів за кредитним договором, відповідачу залишилось для повного погашення кредиту здійснити 9 платежів по 2 382,21 грн.
Також суд враховує і те, що місцем проживання позивача є м. Пологи Запорізької області, яке є тимчасово окупованим Російською Федерацією з 03.03.2022 згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26.05.2026 р. № 987), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» переказ коштів між тимчасово окупованою територією та іншою територією України забороняється.
Разом із тим, згідно з наданою позивачем довідкою - розрахунком заборгованості станом на 11.12.2025 загальний розмір заборгованості відповідача становить 53 824,40 грн, яка складається з: 17 985,55 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 6 321,09 грн – сума заборгованості за відсотками, 29 517,76 грн – заборгованість за комісіями на дату відступлення права вимоги.
Разом із тим, з наданих позивачем доказів не вбачається, за який період та у відповідності до якого саме пункту кредитного договору нараховувалась комісія розміром 29 517,76 грн. Відповідний розрахунок суми цієї комісії суду не надано.
Сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України унормовано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту містить інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, однак сам по собі не підтверджує правомірність та фактичний розмір нарахованої до стягнення комісії.
Разом із тим, саме на кредитора покладається обов`язок довести правомірність нарахування таких платежів та їх розмір.
Надана позивачем довідка-розрахунок не містить відомостей щодо порядку нарахування комісії, періодів її нарахування, розміру нарахувань за кожний відповідний період та підстав їх виникнення. Також матеріали справи не містять детального розрахунку зазначеної суми комісії, що унеможливлює перевірку правильності її визначення. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається на підставі своїх вимог. Однак належних та допустимих доказів на підтвердження підстав, періоду нарахування та розміру визначеної до стягнення з відповідача комісії позивачем не надано.
Оскільки позивачем не доведено підстав, періоду нарахування та розміру нарахованої комісії у сумі 29 517,76 грн, суд дійшов висновку про недоведеність цих позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні.
Водночас, позовні вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 17 985,55 грн та процентами за користування кредитом у розмірі 6 321,09 грн підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. 
Відтак, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості розміром 24 306,64 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто 1 202,34 грн (45,16% від 2 662,40 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Оцінивши надані суду докази понесення позивачем витрат розміром 16 000,00 грн, суд вважає, що вони є обґрунтованими та доведеними та відповідають критерію співмірності таких витрат. Водночас, з боку відповідача згідно з положеннями ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подавалось клопотання про зменшення судових витрат, понесених на правничу допомогу позивачем. Відтак, відсутні підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення таких витрат.
З урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто розміром 7 225,60 грн (45,16% від 16 000,00 грн).
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279, 281–284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № Р29.13010.005933664 від 11 листопада 2019 року у розмірі 24 306 (двадцять чотири тисячі триста шість) гривень 64 копійки, судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 202 (одна тисяча двісті дві) гривні 34 копійки, а також витрати на правничу допомогу розміром 7 225 (сім тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 60 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення складено в повному обсязі 22 червня 2026 року. 
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», ЄДРПОУ 42640371, адреса місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ, 03150;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А. В. Шалагінова