465/7867/25
2/465/2369/26

РІШЕННЯ
Іменем України
(заочне)

18.05.2026 м. Львів 
Франківський районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді Чорного І.Я.,
з участю секретаря судового засідання Блистіва Ю.І.,
без участі сторін та фіксації процесу технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 61100,00 доларів США та понесені судові витрати.
Позов обґрунтовує тим, що 08 березня 2022 року ОСОБА_2 позичив грошові кошти в сумі 61 100 (шістдесят одна тисяча сто) доларів США в ОСОБА_1 (далі-Позивач), про що 08 вересня 2022 року було складено договір позики та посвідчено приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегерою Н.Б. зареєстровано в реєстрі за №3439. Договір позики від 08 вересня 2022 року підписаний Позивачем та Відповідачем.
Відповідно до п. 1 Договору позики, Позикодавець передав, а Позичальник прийняв гроші в сумі 61100,00 доларів США на день укладення цього договору. Передачу вказаних грошових коштів було здійснено до підписання цього договору у м. Львові 08 березня 2022 року.
Відповідно до п.2 Договору позики, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві в термін до 08 вересня 2023 року включно готівкою суму грошей, еквівалентну 61100,00 доларів США (шістдесят одна тисяча сто) доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного Банку України станом на день розрахунку.
Відповідно до п.4 Договору позики, у разі сплати часткових платежів Позикодавець на вимогу Позичальника видає розписку в одержанні грошей. Після проведення повного розрахунку за цим договором позики Позикодавець зобов`язаний надати Позичальнику заяву про повний розрахунок, справжність підпису на якій має бути посвідчено нотаріально.
Своє зобов`язання Відповідач не виконав і відмовився повернути грошові кошти в сумі 61100,00 (шістдесят одна тисяча сто) доларів США ігноруєте телефонні дзвінки і уникаєте зустрічі з Позивачем для врегулювання спору. Просить позов задоволити.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.03.2026 закрито підготовчий розгляд справи, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви направлено відповідачу засобами рекомендованого поштового зв`язку. Судова кореспонденція повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Від позивача  ОСОБА_1 05.05.2026 на адресу суду надійшла заява, у якій останній просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов просить задовольнити.
Від відповідача  ОСОБА_2 на електронну адресу суду надходили заяви про відкладення розгляду справ у зв`язку з перебуванням його на лікуванні, зокрема судових засідань, які були призначені 05.02.2026, 02.03.2026, 31.03.2026. Окрім того, від відповідача  ОСОБА_2 на електронну адресу суду 07.05.2026 надійшла заява, у якій останній просить судове засідання яке має відбутись 08.05.2026 відкласти на пізніший термін, у зв`язку з обмеженою можливістю ходити через хворобу та скеруванням його у лікарню на подальше лікування. Додає довідку з огляду сімейного лікаря від 05.05.2026.
Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача на адресу суду не надходили.
Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що згідно із ч.8 ст.178, ст.280 ЦПК України, слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 08.09.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 (позикодавець) передав, а ОСОБА_2 (позичальник) прийняв у власність грошові кошти у 61 100 (шістдесят одну тисячу сто) доларів США. Передачу вказаних грошових котів було здійснено до підписання вказаного договору у місті Львові 08.03.2022.
Позичальник ОСОБА_2 своїм підписом під цим договором підтвердив факт отримання від позикодавця вказаної суми коштів, а також зобов`язався повернути позивачу вказану суму коштів до 08.09.2023.
Вказані обставини підтверджуються долученою до матеріалів справи копією договору позики від 08 вересня 2022 року, що укладений сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Вегерою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 3439.
У вказаний у договорі строк відповідачем ОСОБА_2 не виконано свого обов`язку з повернення коштів, а тому починаючи з 08.09.2023 відповідач вважається таким, що прострочив повернення позики.
Стягненню підлягає сума 61 100,00 доларів США - сума боргу за договором позики від 08.09.2022.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно з умовами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Крім цього, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
Судом встановлено, що відповідач договірні зобов`язання за договором позики від 08.09.2022 не виконав, а тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики в розмірі 61 100,00 доларів США, що відповідає вимогам статей 1046, 533 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд не бере до уваги клопотання про відкладення відповідача, оскільки такі мають систематичний характер, з ознаками зловживання процесуальними правами. На переконання суду вказані клопотання відповідача спрямовані на затягування розгляду справи. Неявка відповідача у вказаних правовідносинах не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки суду надано всі докази для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, позичену суму грошових коштів, підтвердження невиконання умов договору позики відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.
Визначаючи розмір понесених судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що позивач сплатив 15140,00 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 61 100 (шістдесят одну тисячу сто) доларів США.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимогст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
- позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
- відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя І.Я. Чорний