ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5712/26 Справа № 172/2265/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач Гірська міська військова адміністрація Сіверськодонецького району Луганської області, 
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Битяк І.Г.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2025року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом проти Гірської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області з вимогою про визнання за позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., що складає 48/100 ідеальних часток будинку.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до Гірської міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що станом на дату подання ОСОБА_1 позовної заяви про визнання права власності, є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
18 березня 2026року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Незаконність та необґрунтованість ухвали суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному позові йдеться про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що складає 48/100 ідеальних часток будинку, а не на 48/100 будинку, тобто це інший предмет. 
Наголошує, що загальна площа будинку визнана судом в рішенні по справі №183/12193/24 складає 66,6кв.м., але згідно технічного паспорту загальна площа саме квартири складає 55,5кв.м., а також в рішенні по справі №183/12193/24 не вказаний АДРЕСА_3 , що обов`язково повинно бути для реєстрації у державного реєстратора в електронному реєстрі. 
Звертає увагу на те, що у судовому рішенні від 09 травня 2025року наявні суперечності щодо типу об`єкта нерухомого майна та його технічних характеристик, тому його неможливо реалізувати у зв`язку із вказаними суперечностями та вони підтверджені рішенням державного реєстратора, яким відмовлено у державній реєстрації права власності.
Вказує, що позов у даній справі спрямований не на повторне вирішення спору, а на усунення невизначеності об`єкта нерухомого майна; належну ідентифікацію майна; забезпечення можливості державної реєстрації права власності. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
23 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано з Васильківського районного суду Дніпропетровської області справу №172/2265/25; та 18 травня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2026рокусправу призначено до судового розгляду на 16 червня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
У провадженні Васильківського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 183/12193/24 за позовом ОСОБА_1 до Гірської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням суду від 09 травня 2025року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі та визнано за нею право власності на 48/100 часток житлового будинку загальною площею 66,6кв.м., житловою площею 36,9кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Рішення суду не було оскаржене та набрало законної сили.
Сторонами у цивільній справі № 183/12193/24 також були ОСОБА_1 та Гірська міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, предметом спору – нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
Підставами подання першого позову було те, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 21 серпня 1995року є власником 48/100 часток житлового будинку (квартира), що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , однак у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на вказане майно. Звернувшись до державного реєстратора з метою оформлення реєстрації права власності на квартиру, вона отримала відмову у проведенні реєстраційних дій щодо належного їй нерухомого майна, оскільки отримати інформацію з Первомайського бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало державну реєстрацію права власності на нерухоме майно неможливо, так як м. Первомайськ Луганської області є тимчасово окупованою територією України. Архівні документи залишилися також на тимчасово окупованій території України, БТІ не відновило свою діяльність на території України.
Причиною повторного позову є те, що у першій позовній заяві позивачка невірно зазначила площу квартири, що знайшло своє відображення у рішенні суду, а тому державним реєстратором внаслідок виявлених розбіжностей щодо площі у рішенні суду та технічному паспорті на квартиру знову відмовлено у проведенні реєстрації права власності.
Предметом обох позовних заяв ОСОБА_1 , поданих до суду є нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали суду, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що станом на дату подання ОСОБА_1 позовної заяви про визнання права власності, є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
В розумінні цивільного процесуального закону, предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову – це річ, щодо якої виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18)).
Під предметом позову, розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зі змісту позову у даній справі та змісту позову у справі № 183/12193/24 вбачається, що підстава, предмет спору та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу є тотожними, за виключенням розміру площі спірного майна, який різниться в технічному паспорті об`єкта та рішенні суду. 
Також співпадають і вимоги даних позовів та склад сторін у справі.
Встановивши, що є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміна змісту позову лише в частині розміру площі нерухомого майна, не може безумовно свідчити про нетотожність таких позовів з урахуванням їх ідентичних вимог про визнання права власності на один і той самий об`єкт нерухомості за однією і тією ж особою.
Чинне процесуальне законодавство України не допускає подання позивачем більше одного позову з тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що обумовлено неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів.
Враховуючи вищевикладене, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позов у даній справі спрямований не на повторне вирішення спору, а на усунення невизначеності об`єкта нерухомого майна; належну ідентифікацію майна; забезпечення можливості державної реєстрації права власності. 
Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що у судовому рішенні від 09 травня 2025року наявні суперечності щодо типу об`єкта нерухомого майна та його технічних характеристик, тому його неможливо реалізувати у зв`язку із вказаними суперечностями та вони підтверджені рішенням державного реєстратора, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, самі по собі і вказують на наявність суперечностей у вже наявному рішенні суду та технічних даних нерухомого майна, що безумовно не може свідчити про необхідність повторного вирішення того самого спору. 
Тож суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм процесуального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість ухвали суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026року.

Судді: