П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1058/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
16 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що на виконання рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії на підставі довідок, проте протиправно обмежив розмір пенсії максимальним розміром з 01.02.2022, 01.01.2023, 01.02.2023, 01.01.2024, 01.03.2024, 01.01.2025, 01.03.2025, 01.01.2026, а також протиправно обмежив індексацію пенсії згідно постанов Кабінету Міністрів України № 185, № 209.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2022, 01.01.2023, 01.02.2023, 01.01.2024, 01.03.2024, 01.01.2025, 01.03.2025, 01.01.2026.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром з 01.02.2022, 01.01.2023, 01.02.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 та 01.01.2026, а також з 01.03.2024 з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», та з 01.03.2025 з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження максимального розміру пенсії особам, яким вона призначена відповідно до Закону № 2262-XII, порушує сутність конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити у позові, посилаючись на чинність норм статті 43 Закону № 2262-ХІІ та статті 2 Закону № 3668, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами. 
Апелянт стверджує, що діяв у межах повноважень, визначених законами про Державний бюджет на 2022– 2026 роки, а обмеження соціальних виплат є допустимим з огляду на фінансові можливості держави в умовах воєнного стану. 
Також скаржник посилається на пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, оскільки позов подано лише у січні 2026 року. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців неодноразово визнавалося неконституційним, а тому доводи пенсійного органу є безпідставними.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №560/18139/24, яке набрало законної сили 27.10.2025 згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням виплачених сум) з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідках Адміністрації Державної прикордонної служби України, №11/21645-суд, №11/21646-суд, №11/21647-суд, №11/21648-суд від 21.10.2024.
За результатами перерахунку розмір пенсії позивача з 01.02.2023 склав 36957,09 грн, з 01.03.2024 - 38524,09 грн, а з 01.03.2025 - 40024,09 грн. Однак фактична виплата пенсії здійснювалася з обмеженням її максимального розміру, що підтверджується розрахунками пенсійного органу та не заперечується сторонами
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII, який є спеціальним законом у сфері пенсійного забезпечення військовослужбовців.
Законом № 3668-VI до статті 43 Закону № 2262-XII було внесено положення щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Водночас Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, якими передбачалося таке обмеження, визнано неконституційними. Відповідно до резолютивної частини зазначеного рішення ці положення втратили чинність з дня його ухвалення.
Після ухвалення вказаного рішення Конституційного Суду України законодавцем не було відновлено дію норми про обмеження максимального розміру пенсії осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону № 2262-XII. Зміни, внесені Законом № 1774-VIII до положення, яке на момент їх внесення вже втратило чинність у зв`язку з його неконституційністю, не створюють самостійної правової підстави для встановлення такого обмеження.
Аналогічний правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17, від 09.02.2021 у справі № 640/2500/18, від 17.05.2021 у справі № 343/870/17, від 27.01.2022 у справі № 240/7087/20 та від 18.05.2022 у справі № 380/12337/20.
Колегія суддів також враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 такими, що не відповідають Конституції України, визнано приписи статті 2 Закону України № 3668-VI в частині їх поширення на осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється відповідно до Закону № 2262-XII. Конституційний Суд України вкотре наголосив на особливому конституційному статусі військовослужбовців та неприпустимості звуження гарантій їх соціального захисту шляхом обмеження розміру пенсійних виплат. Отже, ані положення статті 43 Закону № 2262-XII, ані положення статті 2 Закону № 3668-VI не можуть бути правовою підставою для обмеження максимального розміру пенсії позивача у спірний період.
Посилання апелянта на положення постанов Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025 щодо проведення індексації пенсій у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, є безпідставними. Після втрати чинності частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII та з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/2022 чинне законодавство не містить норми, яка б встановлювала максимальний розмір пенсії для осіб, пенсійне забезпечення яких здійснюється за Законом № 2262-XII. Відтак положення підзаконних нормативно-правових актів не можуть застосовуватися всупереч закону та правовим позиціям Конституційного Суду України.
За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 209 від 25.02.2025 індексація пенсій військовослужбовців здійснюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Однак, оскільки на момент проведення відповідачем індексації пенсії позивача закон не містив чинної норми щодо такого обмеження, відповідач був зобов`язаний здійснювати перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації без застосування обмеження максимальним розміром.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.02.2022, 01.01.2023, 01.02.2023, 01.01.2024, 01.03.2024, 01.01.2025, 01.03.2025 та 01.01.2026.
Колегія суддів також вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права. Встановивши протиправність дій відповідача щодо застосування обмеження максимальним розміром пенсії, суд обґрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без такого обмеження з 01.02.2022, 01.01.2023, 01.02.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 та 01.01.2026, а також з 01.03.2024 з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 23.02.2024 та з 01.03.2025 з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 209 від 25.02.2025, без обмеження максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум. Саме такий спосіб захисту забезпечує повне та ефективне поновлення порушеного права позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Згідно з частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Позивач оскаржує дії відповідача щодо виплати пенсії у зменшеному розмірі, про остаточні наслідки яких він дізнався після проведення відповідного перерахунку та виплати пенсії. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи та власного тлумачення норм права, однак не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Яремчук К.О.    Сушко О.О.