ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/18637/24 пров. № А/857/11839/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродуктмісія-2014» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Гулик А.Г. у м. Львові) у справі № 380/18637/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ» до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 01.08.2024 № 33610/13-01-07-10.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач протиправно не застосував положення абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які передбачають, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються. Також посилається на те, що Закон України «Про валюту і валютні операції» (зміна положень якого здійснюється виключно шляхом внесення змін до такого Закону) є спеціальним законом, який регулює, не сферу справляння податків і зборів, а сферу здійснення валютних операцій, валютного контролю та валютного нагляду, і при цьому якщо положення інших законів суперечать положенням Закону «Про валюту і валютні операції», застосовуються положення саме Закону «Про валюту і валютні операції». У спірному випадку, саме приписи абз. 11 п. 52-1, п.69.9 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальною нормою, якою запроваджено певну пільгу, як преференцію, і спрямовану на захист прав платників податків на період дії особливих умов.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID- 19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції», проте таких змін внесено не було.
Також суд виснував, що Закон України «Про валюту і валютні операції» є спеціальним законом, який регулює, не сферу справляння податків і зборів, а сферу здійснення валютних операцій, валютного контролю та валютного нагляду, отже питання строків та відповідальності за їх порушення врегульовано саме зазначеним Законом, зміна положень якого здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. При цьому якщо положення інших законів суперечать положенням Закону України «Про валюту і валютні операції», застосовуються положення останнього. Тобто про зупинення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів мали бути внесені відповідні зміни до Закону України «Про валюту і валютні операції», чого законодавець не зробив.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що Закон України «Про валюту і валютні операції» (зміна положень якого здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону) є спеціальним законом, який регулює, не сферу справляння податків і зборів, а сферу здійснення валютних операцій, валютного контролю та валютного нагляду, і при цьому якщо положення інших законів суперечать положенням Закону «Про валюту і валютні операції», застосовуються положення саме Закону «Про валюту і валютні операції». В даному випадку, саме приписи абз. 11 п. 52-1, п.69.9 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальною нормою, якою запроваджено певну пільгу, як преференцію, і спрямовану на захист прав платників податків на період дії особливих умов.
Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Крім цього, згідно інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ» (код ЄДРПОУ - 38627255) змінило найменування юридичної особи на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпродуктмісія-2014» (код ЄДРПОУ - 38627255).
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що між ТОВ «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ» та нерезидентом - UKRAINIAN BEERS LTD (Одержувач, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) 04.04.2023 укладено зовнішньоекономічний договір поставки товару за №04/04/RNR/2023. Місце укладання контракту - м. Львів. 
Додатковою угодою від 05.04.2023 до договору від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023, сторони внесли зміни до договору, а саме: доповнено підпунктами 6.7 та 6.8., та викладено їх у наступній редакції: 
п.6.7. У випадку порушення Покупцем, строків оплати, часткової оплати за поставлений Товар, Поручитель зобов`язаний за вимогою Постачальника сплатити вартість товару, який не було оплачено упродовж 60 календарних днів з моменту отримання вимоги; 
п.6.8. Поручитель, який сплатив грошові кошти на користь Постачальника за порушення строків оплати, часткової оплати за поставлений Товар, набуває прав та обов`язків Продавця по договору від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023 на суму сплачених грошових коштів. 
Поручитель: P1JANA WISNIA FAMILY Ltd, Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia; юридична адреса: Twarda Street, 18, 00-105, Warszaw, Republic of Poland. KRS 0000895488, Regon: 388909853, TIN: 5252861448; банківські реквізити: IBAN: 981020439100000680202317261. 
Фактура від 26.04.2023 № 1, специфікація від 26.04.2023 № 1 до договору поставки від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023 на поставку товару (пиво в асортименті) на загальну суму 12902,20 євро, умови оплати: оплата здійснюється після перепродажу продукту упродовж максимум 180 днів з дати виставлення рахунку. 
Згідно з даними бухгалтерського обліку ТОВ «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ», а саме представлених до перевірки регістрів бухгалтерського обліку: оборотно-сальдові відомості по рахунках 312, 362 за період: 01.01.2023- 09.01.2024, картки рахунку 362 (контрагенти: UKRAINIAN BEERS LTD (Великобританія), PIJANA WISNIA FAMILY Ltd (Польща) за період: 01.01.2023 - 09.01.2024 за зовнішньоекономічним експортним договором поставки товару від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023, станом на 01.01.2023 сальдо розрахунків відсутнє (0,00 євро).
28.04.2023 здійснено оплату товару, а повернення товару здійснено 13.12.2023. 
На підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 07.05.2024 №2407-ПП та направлення від 10.05.2024 № 4776 на підставі пп. 19і.1.4, п. 19і.1 ст. 191, п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.73.3 ст. 73, п.п.75.1.2, п.75.1, ст.75, п. п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічним контрактом від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023 (дата здійснення експортної операції - 28.04.2023 в сумі 12902,20 євро, UKRAINIAN BEERS LTD (The Cottage, Lower Street Shere, Surrey, GU5 9HX), відповідно до податкової інформації, отриманої від ДПС України листом від 15.12.2023 №31603/7/99-00-07-05-02-07 про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків або строки, визначені у висновках, грошових коштів чи товарів, станом на 01.11.2023, яка надана уповноваженим банком (агентом валютного нагляду) - AT «Райфайзен Банк Аваль» до Національного банку України. 
Як вбачається з акта перевірки позивач порушив вимоги частини 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» з урахуванням вимог пунктів 14, 143, 144 Постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Правління Національного банку України) за експортним договором поставки товару від 04.04.2023 № 04/04/RNR/2023, укладеному з нерезидентом - UKRAINIAN BEERS LTD (Одержувач, Великобританія) відповідно до отриманої інформації Національного банку України, надісланої листом від 15.12.2023 № 31603/7/99-00-07-05-02-07. Також нараховано штраф у розмірі 63842,32грн. 
Позивач подав відповідачу скаргу на акт податкової перевірки від 22.05.2024 №1449/13-01-07-10/38627255 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ» (ЄДРПОУ 38627255) з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 04.04.2023 №04/04/RNR/2023, дата здійснення експортної операції - 28.04.2023 в сумі 12902,20 євро, UKRAINIAN BEERS LTD (The Cottage, Lower Street Shere, Surrey, GU5 9HX, відповідно до отриманої інформації АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (МФО 300335)". 
12.06.2024 ГУ ДПС у Львівській області надано відповідь від 12.06.2024 №17123/6/13-01-07-10-16 за наслідком розгляду скарги на акт податкової перевірки. 
14.06.2024 представник позивача отримав наручно податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 14.06.2024 № 26185/13-01-07-10.
Не погодившись із вказаним рішенням позивач подав скаргу до ДПС України за наслідками якої, прийнято рішення від 25.07.2024 №22749/6/90-00-06-01-02-06 про скасування ППР ГУ ДПС у Львівській області від 14.06.2024 № 26185/13-0107-10 в частині застосованої пені у сумі 20167,19 грн, а в іншій частині зазначене ППР - залишене без змін.
На підставі згаданого рішення ГУ ДПС у Львівській області прийняло нове податкове повідомлення- рішення від 01.08.2024 № 33610/13-01-07-10.
Вважаючи податкове повідомлення – рішення від 01.08.2024 №33610/13-01-07-10 протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, встановлення відповідальності за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України № 2473-VIII від 21.06.2018 «Про валюту та валютні операції» (далі - Закон № 2473-VIII).
Відповідно до приписів ч.1 ст.13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша). Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Частиною 3 ст.13 Закону № 2473-VIII передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку (ч.4 ст.13 Закону № 2473-VIII).
Частиною 5 ст.13 Закону № 2473-VIII установлено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, порушення резидентом встановлених НБУ строків проведення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями тягнуть за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором або ж вартості недопоставленого товару. При цьому, така пеня не нараховується в разі настання форс-мажору чи подання резидентом позовної заяви до суду про стягнення з нерезидента заборгованості.
Водночас, встановлений НБУ граничний строк проведення розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів може бути продовжений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі відповідного висновку.
Колегія суддів встановлено та таке підтверджується матеріалами справи, що на порушення ч.2 ст.13 Закону №2473-VIII, з урахуванням вимог пунктів 142, 144 Постанови Правління НБУ від 24.02.2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Правління Національного банку України), згідно представлених до перевірки виписок уповноваженого банку (агента валютного нагляду) АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (МФО 300335) від 22.11.2023, 13.12.2023, картки рахунків 312 за період: 01.01.2023-09.01.2024, а також згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ», а саме представлених до перевірки регістрів бухгалтерського обліку (оборотно-сальдова відомість по рахунку 362 за період: 01.01.2023- 09.01.2024, картки рахунку 362 (контрагенти: UKRAINIAN BEERS LTD (Великобританія), PIJANA WISNIA FAMILY Ltd (Польща) за період: 01.01.2023- 09.01.2024), на валютний рахунок ТОВ «РЕСТОРАЦІЯ «НА РИНКУ» № НОМЕР_1 (євро, АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (МФО 300335) надійшли валютні кошти на загальну суму 12902,20 євро, з порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків по експортних операціях, а саме: 22.11.2023 в сумі 4674,97 євро, кількість днів прострочення - 29; 13.12.2023 в сумі 8227,23 євро, кількість днів прострочення -50.
Зазначені обставини сторонами не спростовано.
За таких умов проведеною перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи недотримання позивачем вимог ст.13 Закону № 2473-VIII, що слугувало достатньою підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Стосовно поширення на розглядувані правовідносини приписів Податкового кодексу України (далі – ПК України) колегія суддів зазначає таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з приписами пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В силу приписів пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до ч.1 ст.11 № 2473-VIII валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.
Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (ч.4 ст.11 Закону № 2473-VIII).
Згідно з приписами ч.8 ст.13 Закону № 2473-VIII центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.
При цьому, положеннями Закону № 2473-VIII не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно - господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, а такий порядок унормований положеннями ПК України, проте це не означає, що правовідносини у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду стають частиною законодавства щодо справляння податків і зборів та на них розповсюджуються всі положення ПК України.
Відтак, Закон № 2473-VIII та ПК України регулюють різні сфери державної політики.
Підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено ст.13 Закону № 2473-VIII), є відсутніми.
Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються лише вказаним Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до зазначеного Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, що спірні правовідносини є специфічними та врегульовані спеціальним Законом України «Про валюту і валютні операції», і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.
Відповідно до абз.11 п.52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню, проте така застосовна у сфері справляння податків і зборів та не підлягає застосуванню у сфері регулювання валютних правовідносин.
Водночас, до Закону № 2473-VIII не вносились зміни, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
При цьому, маючи на меті звільнити суб`єктів господарювання, які вчинили правопорушення, у вигляді порушення строків розрахунків, від відповідальності у вигляді пені законодавець вносить відповідні зміни саме до Закону України «Про валюту і валютні операції».
Так, Законом України № 2260-IX від 12.05.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» статтю 16 Закону України «Про валюту і валютні операції» доповнено пунктом 13 такого змісту: « 13. Відповідальність, передбачена частиною п`ятою статті 13 цього Закону, не застосовується до резидентів - суб`єктів господарювання, що вчинили відповідне правопорушення, якщо імпортні операції не можуть бути завершені внаслідок дії постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування заборони ввезення товарів з російської федерації» від 09.04.2022 № 426».
Тобто, у разі якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності шляхом ненарахування (незастосування) пені під час дії карантину (COVID-19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції», проте таких змін внесено не було.
Отже, пеня, передбачена ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абз.11 п.52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 240/25642/22, а також постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 280/7416/23.
Щодо покликань апелянта на зупинення строку граничних розрахунків в сфері ЗЕД, зокрема, строків, встановлених ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції», згідно норми пп.69.9 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, колегія суддів наголошує на такому.
Підпунктом 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Тобто нормами вказаного пункту визначено певні особливості справляння податків і зборів на певний період часу - на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.
Така норма може бути застосована до строків, визначених як податковим, так і іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, але виключно у податковій сфері (у сфері справляння податків і зборів).
Водночас, Закон України «Про валюту і валютні операції» є спеціальним законом, який регулює, не сферу справляння податків і зборів, а сферу здійснення валютних операцій, валютного контролю та валютного нагляду, а тому питання строків та відповідальності за їх порушення врегульовано саме зазначеним Законом, зміна положень якого здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. При цьому, якщо положення інших законів суперечать положенням Закону «Про валюту і валютні операції», застосовуються положення саме Закону «Про валюту і валютні операції».
Тобто, про зупинення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів мали бути внесені відповідні зміни до Закону України «Про валюту і валютні операції», чого законодавцем зроблено не було.
Отже, норми пп.69.9 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та Закон України «Про валюту і валютні операції», зокрема стаття 13, не є конкуруючими нормами, і те що пп.69.9 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України прийнятий пізніше у часі (03.03.2022), не є підставою для його застосування до спірних правовідносин.
Щодо розповсюдження приписів пп.129.9.7 п.129.9 ст.129 ПК України на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, то суд першої інстанції правильно зазначив наступне.
Відповідно до пп.129.9.7 п.129.9 ст.129 ПК України (чинного з 17.03.2022) пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадку вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою внаслідок введення воєнного, надзвичайного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Проте, з огляду на те, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються і положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, про що вже зазначалось вище.
Крім цього позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що ч.1 ст.4 Закону №2473-VIII , який встановлює гарантії свободи здійснення валютних операцій, визначено, що валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту: 
обов`язковий продаж частини надходжень в іноземній валюті у межах, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України; 
встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 
встановлення особливостей здійснення операцій, пов`язаних із рухом капіталу; запровадження дозволів та (або) лімітів на проведення окремих валютних операцій;
резервування коштів за валютними операціями; 
заходи відповідно до статті 7-1 Закону України «Про Національний банк України», виключний перелік яких визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.
Так, відповідно до п.21 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», які затверджені постановою НБУ від 02.01.2019 № 5, встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів. 
Зазначена постанова набрала чинності із вступом в дію Закону №2473-VIII в лютому 2019 року. 
У той же час, «поточні» граничні строки у 180 днів запроваджені постановою Правління Національного Банку України №113 від 07.07.2022, яка набрала чинності 09.07.2022 як зміни до Постанови Національного Банку України № 18 від 24.02.2022.
Представник позивача вважає, що відповідач не звернув увагу на те, що обмеження граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів – мають граничний строк на застосування і є тимчасовими заходами.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону №2473-VIII Правління Національного банку України має право запровадити заходи захисту на строк не більше шести місяців та подовжувати строк дії попередніх заходів захисту на строк не більше шести місяців. 
Рішення Правління Національного банку України про запровадження нового заходу захисту, якщо з дня припинення дії попереднього подібного заходу захисту минуло менше шести місяців, або про продовження строку дії кожного попереднього заходу захисту не більш як на шість місяців потребує підтвердження Радою Національного банку України наявності ознак та (або) обставин, передбачених частиною першою цієї статті. 
У разі необхідності отримання підтвердження наявності ознак та (або) обставин, передбачених частиною першою цієї статті, Правління Національного банку України не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії заходів захисту звертається з відповідним запитом до Ради Національного банку України. Рада Національного банку України приймає рішення щодо такого запиту протягом 20 календарних днів з дня його надання. 
Неприйняття Радою Національного банку України рішення щодо наявності ознак та (або) обставин, передбачених частиною першою згаданої статті, протягом 20 календарних днів після надання запиту Правління Національного банку України дає Правлінню Національного банку України право прийняти рішення про запровадження нового заходу захисту або подовження строку дії попереднього заходу захисту на строк, визначений Правлінням Національного банку України, але не більше ніж на шість місяців.
Обов`язковою умовою для прийняття Правлінням Національного банку України рішень, передбачених абзацом другим цієї частини, є надання звіту про запровадження заходу (заходів) захисту відповідно до частини четвертої згаданої статті. Загальний строк дії заходів захисту не може перевищувати 18 місяців протягом 24 місяців, починаючи з дня першого запровадження відповідного заходу захисту.
Правління Національного банку України має право достроково припинити дію будь-якого заходу захисту в разі, якщо підстави, через які було запроваджено такий захід захисту, втратили актуальність.
Відповідно до п.142 Постанови Національного банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022. 
Остання Постанова Національного банку України № 142, яка вносила зазначену редакцію датується 07.07.2022. Позивач зазначає, що з вказаного часу Правління Національного банку України не приймало жодної постанови на продовження строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Позивач вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.12 Закону №2473-VIII, вимоги тимчасових обмежень щодо граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які становлять 180 календарних днів, припинили свою дію 07.01.2023.
У цьому контексті суд першої інстанції правильно вказав, що постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» прийнята відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України» з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи.
Правління Національного банку України регулярно вносить зміни до зазначеної постанови, зокрема, постановами № 83 від 09.07.2024, № 102 від 27.08.2024, № 108 від 06.09.2024, № 136 від 19.11.2024, № 155 від 20.12.2024, № 4 від 13.01.2025, № 7 від 17.01.2025.
Отже, державний регулятор у сфері валюти та валютних операцій вважає зазначену постанову чинною що відповідає відомостям, що містяться на офіційному сайті Верховної Ради України, зокрема - Документ v0018500-22, чинний, поточна редакція — Редакція від 18.01.2025, підстава - v0007500-25.
Відтак, як на момент проведення перевірки, так і на момент прийняття оскарженого рішення постанова Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» є чинною та відповідно підлягала врахуванню відповідачем під час проведення перевірки. 
З урахуванням наведеного вище правового регулювання, встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов послідовного та логічного висновку про правомірність та обґрунтованість застосування до позивача пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД, а тому спірне податкове повідомлення-рішення від 01.08.2024 № 33610/13-01-07-10 відповідає вимогам закону.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродуктмісія-2014» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 380/18637/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула