Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
22 червня 2026 року № 520/9242/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , з підстав, передбачених абз.16, пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із загибеллю рідного брата під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
2. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт №СТ-19549694 від 07.12.2025 р. про звільнення ОСОБА_1 , з підстав, передбачених абз.16, пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із загибеллю рідного брата під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану з урахуванням мотивувальної частини рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошував, що відповідачем протиправно відмовлено у звільненні з військової служби у зв`язку із загибеллю рідного брата під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Ухвалою суду від 21.04.2026 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. Зокрема, зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2024 №195 військовослужбовцю за призовом солдату ОСОБА_1 , колишньому стрільцю - санітару 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 5 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону, який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину 09 лютого 2024 року та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.07.2024 №204-РС, призупинено строк військової служби, вислугу років і призначення пенсії, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, та виключено зі всіх видів забезпечення з 09.02.2024, а також з 08.07.2024 виключено із списків особового складу частини. Отже, починаючи з 08.07.2024 позивач фактично втратив статус військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , оскільки останнього виключено із списків особового складу частини, а тому втратив право звернення до командування військової частини НОМЕР_1 з будь-яким рапортом, у тому числі щодо його звільнення.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями військового квитку серії НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2024 року №195 військовослужбовцю за призовом солдату ОСОБА_1 , колишньому стрільцю - санітару 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 5 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону, який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину 09 лютого 2024 року та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.07.2024 №204-РС, призупинено строк військової служби, вислугу років і призначення пенсії, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, та виключено зі всіх видів забезпечення з 09.02.2024 року, а також з 08.07.2024 року виключено із списків особового складу частини. 
ОСОБА_1 є братом загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Факт родинних зв`язків підтверджується копіями: свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 .
Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .
Згідно сповіщення сім`ї №1/4586 від 22.10.2024 року стрілець 1 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого штурмового взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмовою спеціалізованого батальйону (шквал) військової частини НОМЕР_7 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив службу за контрактом, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 біля населеною пункту Макіївка Сватівського району Луганської області.
Довідкою про обставини смерті №4632м/2591л від 23.10.2024 року підтверджено, що смерть ОСОБА_2 настала від вибухової травми внаслідок бойових дій.
Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово - лікарської комісії №801 від 28.02.2025 року про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, зазначено, що травма ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : "Інші уточнені травми з залученням декілька ділянок тіла. Вибухова травма. Ушкодженні внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків", згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 06.12.2024 №393, згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_7 (з основної діяльності) від 02.12.2024 №2190, сповіщення сім`ї №1/4586 від 22.10.2024 виданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , лікарського свідоцтва про смерть №4632м/2591л від 23.10.2024, виданого ДСУ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи", свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 під 29.10.2024, виданого Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , - травма яка призвела до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
ОСОБА_1 подав рапорт (зареєстрований у військовій часині НОМЕР_1 за №СТ-19549694 від 07.12.2025 року) на звільнення з військової служби на підставі смерті близького родича відповідно до абз. 16 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2026 № 0501/9/335 повідомлено позивача, що позивач 09 лютого 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . 02 липня 2024 року на позивача відкрито кримінальне провадження та внесено до ЄРДР за №62024050010005465. Відповідно до внесених відомостей до ЄРДР позивачу призупинено військову службу відповідно до наказу командира НОМЕР_8 окремої штурмової бригади №204-РС від 08.07.2024 року. 08.07.2024 позивача виключили зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.07.2024, у зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 не може позивача звільнити з військової служби. Для звільнення з військової служби позивачу потрібно поновитись на військовій службі у зв`язку з чим запропоновано звернутись до органів ДБР або суду.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку із військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992р. (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до ч. 3 цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Згідно з ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.
Так, пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до п.229 Положення №1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
Стосовно порядку звільнення, п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно п.260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз. 4 п. 241 Положення №1153/2008).
Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, (далі - Інструкція №170) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Згідно до абзацу 2 п.12 Положення №1153/2008 передбачено, що право видавати накази по особовому складу надається, зокрема, командирам військових частин.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
В п. 14.29 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
У відповідності до вимог статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV (далі - Статут) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 наведеного Статуту встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
А п.п. 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124 встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.
Наведене свідчить про те, що, за загальним правилом, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.
У спірних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що повнорідний брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно загинув під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Довідкою про обставини смерті №4632м/2591л від 23.10.2024 року підтверджено, що смерть ОСОБА_2 настала від вибухової травми внаслідок бойових дій.
Згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово - лікарської комісії №801 від 28.02.2025 року про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, зазначено, що травма ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка призвела до смерті, та причина смерті, Так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
З огляду на вказане, суд вважає, що позивач беззаперечно відноситься до кола осіб, на яких розповсюджується дія абзацу 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Поряд із цим, матеріалами справи підтверджено, що позивач 09.02.2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . 
02.07.2024 року стосовно позивача відкрито кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №62024050010005465. 
08.07.2024 позивачу призупинено військову службу відповідно до наказу командира НОМЕР_8 окремої штурмової бригади №204-РС від 08.07.2024 року та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.07.2024.
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Аналогічні положення закріплені і в абз. 1 п. 144-1 Положення №1153/2008.
Разом із тим, відповідно до п.229 Положення №1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
На думку суду, з огляду на наведене, на час подання рапорту на звільнення за наявності на те передбачених діючим законодавством підстав, військовослужбовець має дійсно проходити військову службу і бути наявним у списках особового складу військової частини, а за наявності досудового розслідування або судового провадження, може бути звільнений з військової служби тільки у разі якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
У даній справі, позивач 09.02.2024 самовільно залишив військову частину, а 08.07.2024 року його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №195 від 08.07.2024 та призупинено військову службу відповідно до наказу командира НОМЕР_8 окремої штурмової бригади №204-РС від 08.07.2024 року. 
Крім того, позивачем не підтверджено, що стосовно нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження, як і не надано таких доказів до військової частини НОМЕР_1 під час подання рапорту.
Отже, у відповідача як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах відсутній механізм реалізації його дискреційних повноважень, передбачених законодавством, щодо звільнення позивача з військової служби, оскільки у позивача військова служба призупинена через самовільне залишення військової частини та перебування поза межами військової частини НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ухвалюючи рішення, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом – Конвенція; рішення від 21.01.1999 р. у справі “Гарсія Руїз проти Іспанії”, від 22.02.2007р. у справі “Красуля проти Росії”, від 05.05.2011р. у справі “Ільяді проти Росії”, від 28.10.2010р. у справі “Трофимчук проти України”, від 09.12.1994р. у справі “Хіро Балані проти Іспанії”, від 01.07.2003р. у справі “Суомінен проти Фінляндії”, від 07.06.2008р. у справі “Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії”) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору. 
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову - відмовити. 
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Марина Лук`яненко