Справа № 420/5558/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 15.05.2025 щодо визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за 2024 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: № 0233847-2408-1502- UA51080090000065506 на суму 44126,50 грн, № 0233848-2408-1502- UA51080090000065506 на суму 50126,00 грн, № 0233845-2408-1502- UA51080090000065506 на суму 74344,10 грн.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві вказав, що не погоджується із прийняттям оскаржуваних податкових повідомлень – рішень та просить суд їх скасувати. Як зазначив позивач, ОСОБА_1 належать на праві власності три об`єкти нежитлової нерухомості, зокрема по яким було нараховано податкове зобов`язання та які є сільськогосподарськими будівлями (свинарниками), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 займається веденням особистого селянського господарства (вирощує свиней) на території свинарників за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі у 2023-2024 роках, що підтверджується довідкою Лощиніського старостинського округу № 253 від 31.10.2025. Враховуючи викладене, належні ОСОБА_1 свинарники за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак, як вказав позивач, податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
16.03.2026 до суду від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять фізичних осіб - підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання. В свою чергу, як свідчать обставини справи, відповідно до даних інформаційних систем ДПС, ОСОБА_1 не перебуває на обліку як фізична особа - підприємець. Водночас, виходячи із системного тлумачення підпункту пункту 266.2 статті 266 ПК України 266.2.2 вбачається, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не являється об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Водночас, аналіз змісту вказаної норми у наведеній вище редакції дає підстави для висновку про те, що сама по собі наявність спеціального статусу будівлі не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, адже законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом, а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення певної продукції. Такої ж правової пропозиції дотримується в Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 року у справі № 812/1800/18. З огляду на викладене, як зазначив відповідач, Головним управлінням ДПС в Одеській області доведено безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.
Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за фізичною особою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються 3 об`єкти нерухомого майна: 
- нежитлова будівля, загальною площею 621,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлова будівля, загальною площею 706,00 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- нежитлова будівля, загальною площею 1047,10 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Керуючись статтею 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС в Одеській області, складено на ім`я ОСОБА_1 , податкові повідомлення – рішення, якими 15.05.2025 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач фізособами, які є власниками об`єктів нежитл нерух за 2024 податковий період:
- № 0233845-2408-1502-UA51080090000065506 у розмірі 74344,10 грн; 
- № 0233847-2408-1502-UA51080090000065506 у розмірі 44126,50 грн;
- № 0233848-2408-1502-UA51080090000065506 на суму 50126,00грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 .
Відповідно до п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, зокрема, мають право: 20.1.4. проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 01.01.2019) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, який набрав чинності 01.01.2019, було внесено зміни до ПК України, зокрема, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: «не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.».
Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
З аналізу приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України слідує висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов:
- перша - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;
- друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01.01.2019) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2000, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
У спірних правовідносинах вирішальним є питання, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, тобто, чи виконується друга умова для застосування пільги, встановленої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Загальні підходи щодо визначення поняття «сільськогосподарського виробника» сформульовані у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно, від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, відповідно до яких Верховний Суд сформував висновок про те, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно - правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу XIV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII "Податок на майно").
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Застереження, наведене в підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник», що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Вказане свідчить, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають юридичні/фізичні особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації).
Таким чином, належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.02.2020 №820/3556/17, від 10.04.2020 №823/1751/17, від 24.04.2020 №540/2206/19 від 17.02.2021 №820/3707/17 та від 22.04.2021 №822/3289/17.
Однак, лише сам по собі факт наявності у позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.
Відтак, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, слід встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.
Згідно із приписами частини першої статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Як підтверджується матеріалами справи, за фізичною особою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються 3 об`єкти нерухомого майна: 
- нежитлова будівля, загальною площею 621,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлова будівля, загальною площею 706,00 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- нежитлова будівля, загальною площею 1047,10 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Поряд з цим, згідно довідки Лощинівського старостинського округу Ізмаїльського району Одеської області від 31.10.2025 №253, видана гр. ОСОБА_1 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 дійсно займається особистим селянським господарством (вирощує свиней) на території свинарників за адресою: Одеська область Ізмаїльський район Лощинівськйй стростинський округ, комплекс будівель та споруд №8 (будівлі 1,3,4), в тому числі у 2023-2024 роках.
З наданих до суду технічних паспортів (на будівлі №1, 3, 4) вбачається, що до вказаних будівель відносяться свинарник –маточник та нежитлові приміщення.
Водночас, суд не може погодитись з доводами відповідача про відсутність доказів використання об`єктів нерухомого майна в сільськогосподарській діяльності, з огляду на вищенаведені обставини і в той час, як обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача. Перекладення обов`язку доведення на позивача нівелює основні принципи адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене , суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень – рішень Головного управління ДПС в Одеській області від 15.05.2025 №0233847-2408-1502-UA51080090000065506, № 0233848-2408-1502- UA51080090000065506, № 0233845-2408-1502- UA51080090000065506. 
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача 1348,78 грн сплаченого ним судового збору. 
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 15.05.2025 № 0233847-2408-1502- UA51080090000065506, № 0233848-2408-1502- UA51080090000065506, № 0233845-2408-1502- UA51080090000065506. 
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ44069166, м.Одеса, вул. Семінарська 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 1348,78 (одна тисяча триста сорок вісім гривень сімдесят вісім копійок )грн.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра