Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року Справа№200/2656/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2026 року № 057050012839 про відмову в призначенні їй пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до її загального страхового стажу всі періоди трудової діяльності, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути її заяву від 02.01.2026 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та зарахованих періодів роботи.
Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на недоліки заповнення трудової книжки, а саме помилку в написанні її по-батькові.
Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.
Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.
Відповідач (через свого представника) подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення. Вважав, що воно відповідає вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.
Судом встановлено, що 02.01.2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2026 року № 057050012839 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу.
Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 63 роки 05 місяців; страховий стаж - 17 років 01 місяць 29 днів (обчислений згідно з дипломом та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).
Вказаним рішенням до страхового стажу заявника не враховано трудову книжку НОМЕР_2 , дата заповнення 04.06.1979 року, оскільки на першій її сторінці зазначене по батькові заявника як « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними.
Рішення відповідача в цій частині є предметом оскарження в даній справі.
Крім того, цим же рішенням до страхового стажу заявника не зараховано:
- період роботи з 22.09.1992 року по 11.02.1993 року оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки;
- період навчання з 01.09.1977 року по 25.05.1979 року згідно з дипломом № НОМЕР_3 , оскільки в дипломі зазначено прізвище « ОСОБА_4 » та по батькові « ОСОБА_2 » (російською мовою), які не відповідають прізвищу « ОСОБА_5 » та по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними; свідоцтво про одруження не надано.
Рішення відповідача в цій частині не оскаржується.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Так, згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Частиною 2 ст. 26 зазначеного Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років. 
Частиною 3 ст. 26 зазначеного Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Частиною 4 ст. 26 зазначеного Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Оскарженим рішенням позивача відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу, через те, що не враховано трудову книжку позивача, оскільки на першій її сторінці зазначене по батькові позивача як « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 , заповнення якої розпочато 04.06.1979 року російською мовою (якою на той час велися всі записи), та паспорт позивача (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , що виданий Приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області 19.05.2010 року) і встановлено, що зазначені обставини дійсно мають місце.
Так, по батькові позивача ОСОБА_1 зазначено наступним чином:
- в трудовій книжці - лише російською « ОСОБА_2 »;
- в паспорті - двома мовами: українською « ОСОБА_6 », російською « ОСОБА_3 ».
Проте, якщо перевести по батькові позивача з української мови на російську, то українське « ОСОБА_6 », яке зазначено в її паспорті, відповідає російському « ОСОБА_2 », яке зазначено в її трудовій книжці.
Вказані обставини свідчать про неправильний переклад по батькові позивача з української мови на російську при видачі їй паспорта громадянина України, а не про неправильне заповнення трудової книжки позивача.
Крім того, щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.
Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Отже, органом Пенсійного фонду України при підрахунку страхового стажу позивача неправомірно не враховано її трудову книжку через неправильне, на думку відповідача, зазначення по батькові позивача.
Отже, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.
Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із врахуванням при підрахунку страхового стажу її трудової книжки позивача (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Отже, позов із зазначених в ньому підстав підлягає задоволенню частково.
Часткове задоволення позову обґрунтовано тим, що при вирішенні питання про призначення пенсії трудова книжка позивача відповідачем врахована не була, і, відповідно, її належне дослідження не проводилося (що входить до безпосередніх повноважень відповідача як суб`єкта владних повноважень), тобто відповідачем не вчинені всі належні дії для прийняття законного рішення, що унеможливлює зобов`язання відповідача зарахувати всі періоди, що відображені в трудовій книжці позивача. Відповідно, похідні позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача всі періоди трудової діяльності згідно з її трудовою книжкою (яка не врахована відповідачем, а має бути врахована на виконання рішення суду в даній справі) є передчасними.
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1 064,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, вул. Майдан Волі, 3; код ЄДРПОУ 14035769) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.01.2026 року № 057050012839, прийняте щодо ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням при підрахунку страхового стажу її трудової книжки.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, вул. Майдан Волі, 3; код ЄДРПОУ 14035769) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 06 травня 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда