Дата документу 01.07.2026 Справа № 336/6725/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6725/24 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1006/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Полякова О.З.
при секретарі: Пантюх Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника Міністерства оборони України Зінченка Сергія Олександровича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Скрима В.А., звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявника з онуком та перебуванні на його утриманні.
Мотивуючи заяву зазначала, що вона є рідною бабусею загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .
На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію" старший солдат ОСОБА_2 призваний на військову службу по мобілізації та проходив її у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника з 05.03.2022 року. 
Під час проходження військової служби ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання отримав осколкове поранення голови з руйнуванням головного мозку, внаслідок поранення загинув. 
Єдиним членом сім`ї на час загибелі ОСОБА_2 була його бабуся – ОСОБА_1 . На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.03.2005 року батька загиблого – ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав, крім того, батько також загинув під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матір загиблого - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після загибелі онука заявниця звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Однак, їй було відмовлено у наданні такої допомоги, оскільки відсутні документи на підтвердження перебування заявниці на утриманні онука.
На час загибелі ОСОБА_2 чинна була редакція статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до якої право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, мають право члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого.
Так, встановлення факту перебування на утримання загиблого, проживання однією сім`єю необхідне для призначення одноразової виплати у зв`язку із загибеллю онука та інших виплат, передбачених для утриманця. В зв`язку з чим, заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю та перебування її на утриманні онука.
Від народження онука ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) до моменту його загибелі, заявниця виховувала онука, оскільки матір ОСОБА_2 померла у 1998 році, а батько загиблого, який був сином заявниці, який також помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був позбавлений батьківських прав за рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.03.2005 року.
ОСОБА_2 перебував на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей – сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування.
Рішенням ради опіки та піклування виконавчого комітету Оріхівської міської ради народних депутатів від 08.04.1998 року ОСОБА_1 було призначено опікуном над її онуком.
Отже, заявниця займалась вихованням та розвитком онука від народження, постійно піклувалася про його здоров`я, забезпечувала всім необхідним, виховувала його справжнім громадянином України.
Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов від 10.10.2016 року встановлено, що заявниця проживала разом зі своїм онуком за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Витягу про осіб, місце проживання яких зареєстровано, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 разом з загиблим ОСОБА_5 .
Відповідно довідки депутата Оріхівської міської ради від 01.09.2023 року заявниця проживала з онуком та перебувала на його утриманні.
Крім того, на підтвердження утримання ОСОБА_2 своєї бабусі свідчить перерахування коштів на рахунок заявниці, про що надається виписка по надходженням по картці.
Відповідно до довідки про доходи заявниці, розмір пенсії був значно менший аніж кошти, які перераховував онук своїй бабусі. Тобто матеріальна (грошова) допомога, яку надавав загиблий заявниці була постійним і основним джерелом засобів до існування, вона була не одноразовою, а надавалася систематично.
Таким чином,  ОСОБА_1 проживала спільно з загиблим ОСОБА_6 однією родиною, вони мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом, та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .
Допомога, яка надавалася заявниці онуком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, а відтак, наявні підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 . Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого онука має для заявниці юридичне значення, від встановлення якого залежить отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та інших виплат та соціальних гарантій.
Посилаючись на зазначені підстави, заявниця просила суд:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 2016 року до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебувала на утриманні онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 01.01.2021 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявника з онуком та факту перебуванні на його утриманні – в частині вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявника з онуком залишено без розгляду. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утриманні її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Міністерства оборони України Зінченко С.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю онука військовослужбовця ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції на дату загибелі ОСОБА_2 ) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон №2262-XII) за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Частиною 1 статті 30 Закону №2262-XII визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Судом першої інстанції не було враховано, що заявниця (на момент загибелі онука) мала сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який є батьком загиблого ОСОБА_2 та є сином ОСОБА_1 (заявниці). 
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 (син заявниці) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто він був живий на момент загибелі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і за законом зобов`язаний був утримувати матір (заявницю). 
Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України. Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявниця перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Встановлення цього факту необхідне ОСОБА_1 для реалізації права на отримання невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги, а отже, такі факти породжують юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цих фактів, і їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, заявниця є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 .
Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (онука заявниці), є  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Мати ОСОБА_2 -  ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_2 (онук заявниці) помер  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Батько ОСОБА_2 -  ОСОБА_3 (син заявниці) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто він був живий на момент загибелі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.03.2005 року (справа № 2-2233/2004) ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав у відношенні неповнолітніх дітей, у т.ч. ОСОБА_2 .
Рішенням ради опіки та піклування виконавчого комітету Оріхівської міської ради народних депутатів від 08.04.1998 року ОСОБА_1 було призначено опікуном над її неповнолітніми онуками, у т.ч. над  ОСОБА_2 , 1995 р.н.
Відповідно до довідки служби у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 25.12.2023 р., ОСОБА_2 , 1995 р.н., перебував на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей - сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування.
З довідки депутата Оріхівської міської ради від 01.09.2023 року ОСОБА_7 вбачається, що заявниця проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм онуком ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні. 
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.10.2016 року, складеного депутатом Оріхівської міської ради Вискребенцевим Р.Л, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (без зазначення їх посад, місця роботи), заявниця проживала разом зі своїм онуком за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вказаний акт підписано тільки депутатом Оріхівської міської ради Вискребенцевим Р.Л. та ОСОБА_8 , підпис ОСОБА_9 відсутній.
Згідно Витягу про осіб, місце проживання яких зареєстровано, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заявниця перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, що вбачається з довідки про доходи №7572 4953 8205 9510. Так, у січні та лютому 2021 року розмір пенсії становив 2514,86 грн, з березня 2021 року по листопад 2021 року - 2614,86 грн, з грудня 2021 року по лютий 2022 року - 2727,49 грн, з березня 2022 року по вересень 2022 року - 2827,49 грн.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з січня 2021 року по червень 2022 встановлено, що ОСОБА_1 у квітні 2021 року отримала соціальну виплату від УСЗН Пологівської РДА у сумі 1104 гривні 07 копійок.
З копії обліково-послужної картки військовослужбовця ОСОБА_2 вбачається, що у графі «Родинні відносини» наявні данні його бабусі ОСОБА_1 . Інші особи відсутні.
З виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «Приват Банк», вбачається, що на карту заявниці були надходження від ОСОБА_2 у період 16.01.2021 - 12.05.2021 року, а також у період з 14.05.2022 -19.05.2022 року на різні суми від 1 000 грн до 10 000 грн.
Також зазначено про надходження коштів від ОСОБА_3 : 14.04.2021 року – 500 грн, 23.04.2021 року – 10 000 грн, 13.05.2021 року – 500 грн. 
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанови Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23).
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні онука до смерті останнього з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю онука як військовослужбовця та «інших виплат та соціальних гарантій» (як зазначено у заяві).
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Міністерство оборони України відповідно до ст.ст. 16, 16-1 - 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначає одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. 
За положеннями частини 1 ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” № 2011-ХІІ від 20.12.1991 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. 
Відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції на дату загибелі ОСОБА_2 ) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. 
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Закон № 2262-XII) за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Частиною 1 статті 30 Закону № 2262-XII визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
Статтею 30 Закону № 2262-XII також визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України  встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї неодноразово зауважувалося Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).
Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Аналогічні висновки неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 24 вересня 2025 року у справі № 442/1002/24 (провадження № 61-2608св25), від 25 березня 2026 року у справі № 293/1402/24 (провадження № 61-13253св25).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
У цій справі суд установив, що заявниця є непрацездатною особою, отримує пенсію, яка є значно нижчою за дохід померлого військовослужбовця, її онука, з яким заявниця постійно проживала.
Разом із тим, як зазначалося вище, ОСОБА_1 просила суд встановити факт того, що вона перебувала на утриманні онука ОСОБА_2 у період з 01.01.2021 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявниця перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком. З січня 2021 року по лютий 2021 року розмір пенсії становив 2514,86 грн, з березня 2021 року по листопад 2021 року - 2614,86 грн, з грудня 2021 року по лютий 2022 року - 2727,49 грн, з березня 2022 року по вересень 2022 року - 2827,49 грн.
У квітні 2021 року ОСОБА_1 отримала соціальну виплату від УСЗН Пологівської РДА у сумі 1104 гривні 07 копійок, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з січня 2021 року по червень 2022 року.
У вказаний період був живим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (син заявниці), який за законом зобов`язаний її утримувати, та який здійснював перерахування на банківську картку ОСОБА_1 , зокрема, 14.04.2021 року – 500 грн, 23.04.2021 року – 10 000 грн, 13.05.2021 року – 500 грн., що вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 .
Також з виписки по рахунку ОСОБА_1 , наданої АТ КБ «Приват Банк», видно, що на карту заявниці були надходження від ОСОБА_2 (онука заявниці) у період 16.01- 12.05.2021 року (тобто протягом 4 місяців), а також у період з 14.05-19.05.2022 року (протягом 6 днів) на різні суми від 1 000 грн до 10 000 грн. 
Колегія суддів, дослідивши та оцінивши вищевказані докази, дійшла висновку про те, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання їй ОСОБА_2 матеріальної допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.
Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини справи, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на утриманні її онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . До того ж, судом у резолютивній частині рішення навіть не зазначено період перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні поданої заяви.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Зінченка Сергія Олександровича задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2026 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

О.З. Поляков