Справа № 307/2469/26	

Провадження № 3/307/679/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року          м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №342440 від 08.06.2026 року вбачається, що 08 червня 2026 року близько 20 год. 40 хв. прикордонним нарядом "Прикордонний патруль" на напрямку №259 прикордонного знаку в межах прикордонного району, на околиці населеного пункту Солотвино (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів від державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України "Про державний кордон України" від 04.11.1991 року, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підстверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №R067207881942 та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади в судове засідіння не з`явився. Разом з матеріалами справи до канцелярії Тячівського районного суду Закарпатської області надійшла заява особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 просить розгляд справи проводити без його участі.
Розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.
З протоколу про адміністративне правопорушення від 08 червня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 було виявлено на контрольному блок пості в межах 259 прикордонного знака.
З письмових пояснень працівників прикордонної служби ОСОБА_2 від 08.06.2026 року вбачається, що виконуючи службові обов`язки у прикордонному наряді "Прикордонний патруль". О 20.40 було виявлено рух 1-ї особи в напрямку державного кордону на напрямку 259 прикордонного знаку на відстані 50 метрів до державного кордону. За результатами спеціальних дій з пошуку правопорушників було затримано громадянина України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 при спробі незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон. У ході взаємодії з ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 самовільно залишив межі військової частини НОМЕР_1 24 серпня 2025 року. В ході складання адміністративно - процесуальних документів, громадянину України ОСОБА_1 повідомлено його права та обов`язки, від юридичної допомоги відмовився, скарг та заяв не надходило, зміст протоколу доведений.
Разом з цим, з довідки старшого офіцера (оперуповноваженого) оперативно-розшукової групи (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) головного оперативно-розшукового відділу ОСОБА_3 щодо проведення опитування 1-го громадянина України від 08.06.2026 року вбачається, що в ході проведення перевірочних заходів із громадянином України ОСОБА_1 стало відомо, що останній являється діючим військовослужбовцем В/ч НОМЕР_1 та 24.08.2025 року самовільно залишив межі частини. В ході проведення перевірочних заходів із ОСОБА_1 стало відомо, що останній являється уродженцем Закарпатської області, неодружений, на даний час офіційно непрацевлаштований, відповідно до ПКМУ N51 «Правила перетинання державного кордону громадянами України» законних підстав для виїзду за кордон немає. У зв`язку із небажанням проходити подальшу військову службу, скрутним матеріальним ставищетож з метою покращення умов проживання та подальшого працевлаштування, останній вирішив залишити територію України та потрапити на територію Європейського Союзу. В подальшому під час опитування було встановлено, що ОСОБА_1 самостійно вирішив здійснити незаконний перетин кордону, так як все життя проживав в прикордонні та добре обізнаний з характеристикою місцевості поблизу державного кордону України в межах Тячівського району, Закарпатської області, що включає в себе річкову ділянку місцевості, в результаті чого місцем здійснення перетину обрав околицю міста Тячів, а саме напрямок 259 прикордонного знаку. Так, 08.06.2026 року останній зібрав усі необхідні речі та вирушив в пішому порядку до державного кордону, з метою втілення задуманого в реальність.
При цьому, ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з письмових пояснень працівників прикордонної служби, а ні з довідки щодо проведення опитування одного громадянина України не можливого встановити в який саме спосіб вказана особа здійснювала таку спробу та взагалі чи мала місце така спроба.
Аналізуючи в сукупності пояснення працівників прикордонної служби ОСОБА_2 від 08.06.2026 року, протокол про адміністративне правопорушення, слід констатувати, що з цих пояснень можливо встановити місце виявлення та затримання ОСОБА_4 , а саме місце розміщення контрольного посту "Прикордонний патруль". Саме ж по собі, існування у ОСОБА_1 наміру незаконно перетнути кордон, які не визначені у часі та способі такого виїзду, не може свідчити про вчинення спроби перетину державного кордону вказаною особою.
Посадовою особою, яка складала протокол про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, обставин щодо місця затримання вказаної особи, яке знаходиться на дорозі міжрегіонального значення не враховано, хоч такі як встановлено під час розгляду справи, були основними доводами наявності у ОСОБА_4 умислу на спробу незаконного перетину кордону.
Водночас, суд зауважує, що ні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та можливий умисел ОСОБА_4 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, до протоколу не додано.
Також, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків вказаної події, крім того у справі відсутні відомості про речі і документи, які б свідчили про намір ОСОБА_4 на незаконний перетин державного кордону.
Крім того, у ОСОБА_4 не виявлено предметів, що могли б прямо чи опосередковано вказувати на намір незаконного перетину кордону (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, грошові кошти в іноземній валюті, спорядження для проходження гірським маршрутом, гідрокостюм тощо), а саме по собі перебування особи у межах контрольованого прикордонного району не свідчить про наявність умислу на вчинення даного правопорушення.
Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Сам факт виявлення ОСОБА_1 прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі не вказує беззаперечно на намір або спробу незаконно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 245 КУпА завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №342440 від 08.06.2026 року та долучені до нього матеріали справи, вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.
Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник