ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/59/26

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ільєвої Л.М., розглянувши заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про ухвалення додаткового рішення (вх. № 5826/26 від 23.04.2026 р.) у справі № 915/59/26 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець” до фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення коштів у розмірі 105397,02 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Деренківець” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до фізичної особи – підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення 105397,02 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 14 травня 2025 року із поточного рахунку філії “Поділля” СТОВ “Деренківець” протиправним шляхом були перераховані грошові кошти в сумі 99809,00 грн. на поточний рахунок ФОП Цихоні Павла Петровича, призначення платежу було вказано як “Оплата за рахунком №52 від 14.05.2025 року, за товар, без ПДВ”. За ствердженням позивача, між ним чи його філією та відповідачем будь-які господарські відносини відсутні, у тому числі позивач чи його філія не придбавало та не отримувало будь-яких товарів, робіт, послуг згідно рахунку №52 від 14.05.2025 року у ФОП Цихоні П.П., тому, на думку позивача, 14.05.2025 р. відповідачем отримані грошові кошти на загальну суму 99809,00 грн. без достатньої правової підстави. Відтак позивач вважає, що має право вимагати повернення таких коштів у зазначеному розмірі в порядку ст. 1212 ЦК України. Також, позивачем на підставі ст. 536, 625, 1214 ЦК України нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 3537,15 грн. та 3% річних у розмірі 2050,87 грн., які також заявлено до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2026 р. прийнято позовну заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець” (вх. № 923/26 від 21.01.2026 р.) до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/59/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02 березня 2026 року о 15:00. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2026 у справі № 915/59/26 задоволено заяву представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Деренківець” про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ) (вх. № 1465/26 від 02.02.2026 р.).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 р. розгляд справи № 915/59/26 відкладено на 26 березня 2026 року о 10:00 з огляду на неявку відповідача.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2026 р. розгляд справи № 915/59/26 відкладено розгляд справи на 21 квітня 2026 року о 14:30.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.04.2026 р. у справі № 915/59/26 позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» задоволено, а саме стягнуто з фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 99809,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 3537,15 грн., 3% річних у розмірі 2050,87 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн.
23.04.2026 р. від представника позивача – Бордаченка Олександра Володимировича до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №5826/26), в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10427,00 грн., про що винести додаткове рішення у справі №915/59/26.
Заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.04.2026 року по справі №915/59/26 позовні вимоги СТОВ «Деренківець» до ФОП Цихоні П.П. задоволені повністю. Разом з цим, представник позивача зазначає, що ним у позовній заяві та у судовому засіданні 21.04.2026 року було заявлено про те, що докази витрат позивача на правничу допомогу адвоката будуть подані ним протягом 5 днів після ухвалення судового рішення у справі, якщо воно відбудеться на користь позивача.
Так, позивач вказує, що у позовній заяві ним було зазначено орієнтовний розмір судових витрат по справі в сумі 14328,00 грн, які складаються із суми судового збору в сумі 3328,00 грн та витрат позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн фіксований гонорар адвоката, орієнтовно 1000 грн фактичних витрат адвоката (плата за витяги, поштові витрати, тощо).
При цьому, як вказує представник позивача, на підтвердження понесених позивачем судових витрат позивача на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції позивачем подано до суду з позовною заявою виписку з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо АБ «Адвокат Бордаченко та партнери», договір №3-АБ від 18.04.2018 року про надання правничої допомоги позивачу зазначеним адвокатським бюро, додаткову угоду №1 від 02.04.2021 року про продовження строку дії договору №3-АБ, завдання (доручення) №33 від 19.01.2026, рахунок на оплату №366 від 19.01.2026, виписку з банківського рахунку адвокатського бюро про отримання коштів від Позивача у якості передоплати за надання правничої допомоги в суді першої інстанції згідно завдання (доручення) №33 в сумі 10 000 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №631 та ордер адвоката АІ2091961 від 20.01.2026 року про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Бордаченком О.В. в Господарському суді Миколаївської області. 
Разом з цим, адвокат зазначає, що у завданні (дорученні) №33 від 19.01.2026 року до договору №3-АБ від 18.04.2018 року про надання правничої допомоги сторони погодили гонорар адвоката в розмірі 10000 грн. без ПДВ за надання правничої допомоги позивачу в суді першої інстанції. Ці кошти були сплачені позивачем у повному обсязі на поточний рахунок АБ «Адвокат Бордаченко та партнери».
Також представник позивача зауважує, що згідно із п. 5.3 договору №3-АБ розмір гонорару не включає в себе фактичних витрат адвоката, які оплачуються клієнтом додатково відповідно до понесених адвокатом фактичних витрат, що підтверджені ним документально у відповідності з існуючою в Україні практикою, протягом трьох банківських днів з дати виставлення рахунку адвокатом. У зв`язку з вказаним представником надаються докази понесених ним фактичних витрат в розмірі 427 грн, з яких 135 грн. - це витрати адвоката на отримання витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, а також 292 грн. - це поштові витрати при направленні процесуальних документів відповідачу Укрпоштою 20.01.2026 та 30.01.2026 року.
Також позивач надає суду акт №33/1 від 22.04.2026 року про часткове виконання завдання (доручення) №33 від 19.01.2026 р, підписаний між АБ «Адвокат Бордаченко та партнери» і СТОВ «Деренківець», відповідно до якого сторони підтвердили належне надання адвокатом правничої допомоги позивачу згідно завдання (доручення) №33 від 19.01.2026 року у період із 19.01.2026 по 22.04.2026 року в суді першої інстанції по справі №915/59/26, і що вартість правничої допомоги згідно цього акту становить 10427 грн.
Відтак, позивач стверджує, що загальний розмір витрат позивача на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції становить 10 427 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача, про що ухвалити додаткове рішення по справі.

Дослідивши матеріали заяви Сільськогосподарського товариства з обмежено відповідальністю «Деренківець» та матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що в описовій частині позовної заяви заявником наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У вказаному розрахунку вказано, що попередньо зазначені судові витрати становлять 14328,00 грн і складаються із суми судового збору в сумі 3328,00 грн. та витрат позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн фіксований гонорар адвоката, орієнтовно 1000 грн. фактичних витрат адвоката (плата за витяги, поштові витрати, тощо).
Наразі слід зазначити, у судовому засіданні 21.04.2026 р. представник позивача повідомив, що позивачем окремо будуть подані докази щодо розміру понесених судових витрат в порядку ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. 
Наразі слід зазначити, що під час ухвалення Господарським судом Миколаївської області рішення від 21.04.2026 р. у справі № 915/59/26 про задоволення позову Сільськогосподарського товариства з обмежено відповідальністю «Деренківець» було вирішено питання щодо розподілу судових витрат лише в частині сплаченого судового збору. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на вищевикладене та враховуючи, що під час ухвалення господарським судом рішення по даній справі питання стосовно розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось, при цьому позивачем надано докази на підтвердження розміру понесених таких судових витрат відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, господарський суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Між тим в ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу Україниу разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України(а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правиламистатті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Судусуд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір(позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 Господарського процесуального кодексу України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2018 р. між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Деренківець (клієнт) та адвокатським бюро «Адвокат Бордаченко та партнери» (адвокат) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 3-АБ (договір), відповідно до умов п. 1.1. якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової (правничої) допомоги, що передбачені п. 2.1. цього договору, клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 1.2. договору адвокат надає клієнту правову (правничу) допомогу за завданнями (дорученнями) клієнта, які погоджуються сторонами шляхом їх підписання. У кожному завданні (дорученні) сторони погоджують вид і зміст правової (правничої) допомоги, строки, вартість, а також інші необхідні умови її надання.
Адвокат за цим договором може надавати клієнту такі види правової (правничої) допомоги, зокрема, представництво клієнта, - що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 2.1.2. договору).
Пунктом 3.1.1. договору визначено, що адвокат зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу за завданням (дорученням) клієнта на умовах, визначених у цьому договорі.
Відповідно до п. 3.2.3 договору клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар та відшкодувати фактичні витрати адвоката за надання правової (правничої) допомоги на умовах, що передбачені цим договором та відповідним завданням (дорученням) клієнта.
Пунктом 4.2. договору визначено, що надання адвокатом правової (правничої) допомоги здійснюється на підставі погоджених сторонами завдань (доручень) клієнта. Завдання (доручення) клієнта може бути погоджене сторонами в письмовій чи усній формі.
Відповідно до п. 4.6. договору після надання адвокатом правової (правничої) допомоги клієнту, сторони можуть підписувати акт про виконання завдання (доручення), який підтверджує належне виконання адвокатом своїх зобов`язань за відповідним завданням (дорученням) клієнта, якщо належне виконання адвокатом своїх зобов`язань за договором не підтверджене іншими документами, отриманими в ході виконання ним завдання (доручення) клієнта або не випливає із суті завдання (доручення). Сторони домовились, якщо клієнт не підписав акт про виконання завдання (доручення) впродовж 3 робочих днів з дати його отримання і не повернув акт в межах цього ж строку адвокату, то цей акт вважається підписаним клієнтом, а надана правова (правнича) допомога прийнятою клієнтом у повному обсязі, при цьому акт є чинним за підписом лише одного адвоката.
Розмір гонорару адвоката визначається у відповідному завданні (дорученні) клієнта, погодженому сторонами. Якщо сторони не домовились про гонорар у завдання (дорученні), тоді клієнт повинен оплатити правову допомогу адвокату згідно погодинної ставки роботи адвоката, погодженої сторонами у додатку до цього договору (п. 5.1. договору).
Згідно із п. 5.2. договору клієнт сплачує адвокату гонорар у порядку та строки, що визначені відповідним завданням (дорученням) клієнта. Якщо строк сплати гонорару не визначений у завданні (дорученні) клієнта, то клієнт повинен сплатити адвокату гонорар протягом 3 робочих днів з дати виставлення рахунку адвокатом.
У відповідності до п. 5.3. договору розмір гонорару не включає в себе фактичних затрат адвоката, які оплачуються клієнтом додатково. До фактичних витрат відносяться суми: зборів, державного мита, обов`язкових платежів, експертиз, послуг перекладача, спеціаліста, інших фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, нотаріуса, поштових, транспортних витрат, міжнародних телефонних розмов, копіювальних і технічних робіт, а також інших витрат, які пов`язані з виконанням адвокатом завдання (доручення) клієнта. Розмір фактичних витрат або порядок їх визначення попередньо узгоджується сторонами у відповідному завданні (дорученні) клієнта, або ж оплачуються клієнтом відповідно до понесених адвокатом фактичних витрат, що підтверджені ним документально у відповідності з існуючою в Україні практикою, протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку адвокатом.
Пунктом 7.1. договору передбачено, що цей договір набирає юридичної сили з моменту його підписання сторонами і діє 3 роки.
Додатковою угодою від 02.04.2021 р. до договору №3-АБ про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2018 р., сторони домовились продовжити строк дії договору ще на 5 років.
В подальшому, 15.04.2026 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 15.04.2026 р. до договору, згідно п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до повного виконання адвокатом завдань (доручень), що були погоджені сторонами до дати підписання сторонами цієї додаткової угоди.
Договір з додатковими угодами підписані сторонами та скріплені печатками сторін. До суду не подано доказів розірвання договору, або визнання його недійсним.
Відповідно до п. 1. завдання (доручення) від 19.01.2026 № 33 адвокат за цим завданням (дорученням) клієнта зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу, а саме: ініціювати та супроводжувати судову справу за позовом клієнта до фізичної особи - підприємця Цихоні Павла Петровича про стягнення безпідставно набутих ним 14.05.2025 року грошових коштів в сумі 99809,00 грн., інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих па вказану суму коштів, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього завдання.
Згідно із п. 2 завдання (доручення) від 19.01.2026 р. № 33 ініціювання та супроводження адвокатом судової справи включає в себе підготовку, підписання та подачу усіх необхідних процесуальних документів, зокрема, позовної заяви, відповіді на відзив, заяв, клопотань, пояснень, заперечень, скарг, апеляційної, касаційної скарги, відзивів на них, тощо, збирання і подачу до суду доказів по справі, судове представництво та вчинення адвокатом усіх необхідних процесуальних дій у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, перед будь-якими фізичними або юридичними особами, органами державної влади або місцевого самоврядування, а також на стадії виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень у цій судовій справі, з метою представництва інтересів клієнта та захисту його прав і законних інтересів.
Клієнт повинен сплатити адвокату гонорар за надання правової (правничої) допомоги клієнту за цим завданням (дорученням) за супроводження судової справи в суді першої інстанції в сумі 10000,00 грн без ПДВ. Оплата правової (правничої) допомоги адвоката в судах апеляційної, касаційної інстанції, на стадії виконавчого провадження здійснюється клієнтом згідно умов договору (п. 2 завдання (доручення) від 19.01.2026 р. № 33).
На виконання умов договору адвокатом виставлено клієнту рахунок від 19.01.26 № 366 на суму 10000,00 грн. з призначенням платежу «Предоплата за надання правничої допомоги згідно завдання (доручення) № 33 від 19.01.2026 р. до договору № 3-АБ від 16.04.2018 року в суді першої інстанції».
Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківською випискою по рахунку адвоката, позивачем 20.01.2026 р. було перераховано кошти у розмірі 10000,00 грн. за призначенням платежу «Поділля оплата за надання правової допомоги згідно рахуна №366 від 19.01.2026 р. без ПДВ».
Адвокат виконав умови договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.04.2018 р. № 3-АБ та надав клієнту правничу допомогу, що підтверджується актом від 22.04.2026 № 33/1 про часткове виконання завдання (доручення) № 33 (Акт).
У відповідності до п. 1 акту адвокат у період із 19.01.2026 по 22.04.2026 частково виконав завдання (доручення) № 33 від 19.01.2026 р. до договору належним чином, а саме: ініціював та супроводжував в суді першої інстанції судову справу за позовом клієнта до ФОП Цихоні Павла Петровича про стягнення безпідставно набутих ним 14.05.2025 р. грошових коштів в сумі 99809,00 грн, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вказану суму коштів.
Пунктом 2 акту визначено, що зміст наданої правничої допомоги клієнту міститься у звіті, що є додатком до цього акту.
Згідно із п. 3 акту підтвердженням належного виконання адвокатом завдання (доручення) № 33 до договору є, зокрема, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.04.2026 року по справі № 915/59/26 про задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до п. 4 акту клієнт повністю сплатив адвокату гонорар за надання правової (правничої) допомоги клієнту за завданням (дорученням) № 33 за супроводження судової справи в суді першої інстанції в сумі 10000,00 грн. без ПДВ відповідно до умов договору і рахунку № 366 від 19.01.2026 р.
Під час надання правничої допомоги клієнту за завданням (дорученням) № 33 адвокат поніс фактичні витрати у розмірі 427,00 грн., які згідно умов п. 5.3. договору клієнту належить оплатити адвокату додатково протягом 3 днів з дати виставлення рахунку адвокатом (п. 5 акту).
Пунктом 6 акту визначено, що вартість фактично наданої правничої допомоги адвокатом клієнту за завданням (дорученням) № 33 від 19.01.2026 р. до договору згідно цього акту та умов договору становить 10427,00 грн без ПДВ.
Як вбачається з детального опису робіт (наданих послуг) від 22.04.2026 р., який наявний в матеріалах справи, адвокатом надано послуги з правничої допомоги клієнту за період з 19.01.2026 по 22.04.2026, а саме:
- 19.01.2026 р. підготовка позовної заяви СТОВ «Деренківець» до ФОП Цихоні П.П. про стягнення безпідставно набутих коштів, нарахованих на ці суми 3% річних та інфляційних втрат. Збір необхідних доказів, отримання двох витягів з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, формування додатків до позовної заяви. Витрачений час 6 годин. Сума 135,00 грн/витяг;
- 20.01.26 направлення позовної заяви СТОВ «Деренківець» до ФОП Цихоні П.П.про стягнення безпідставно набутих коштів, нарахованих на ці суми 3% річних та інфляційних втрат Укрпоштою на адресу відповідача. Подача позовної заяви СТОВ «Деренківець» до Господарського суду Миколаївської області через електронний кабінет адвоката у ЄСІТС до. Витрачений час 1,00 година. Сума 146,00 грн поштові витрати;
- 30.01.2026 підготовка письмових пояснень СТОВ «Деренківець» до Господарського суду Миколаївської області на виконання ухвали суду від 26.01.2026 року по справі № 915/59/26. Підготовка заяви представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі № 915/59/26. Подача письмових пояснень та заяви відповідачу Укрпоштою та до суду через електронний кабінет адвоката у ЄСІТС. Витрачений час 1,25 година. Сума 146,00 грн поштові витрати;
- 02.03.2026 представництво інтересів СТОВ «Деренківець» у судовому засіданні у Господарському суді Миколаївської області по справі № 915/59/26 в режимі відеоконференції (з очікуванням). Витрачений час 1,00 годин;
- 26.03.2026 представництво інтересів СТОВ «Деренківець у судовому засіданні у Господарському суді Миколаївської області по справі № 915/59/26 в режимі відеоконференції (з очікуванням). Витрачений час 0,75 годин;
- 09.04.2026 підготовка письмових пояснень СТОВ «Деренківець» до Господарського суду Миколаївської області на виконання ухвали суду від 26.03.2026 року по справі № 915/59/26. Подача письмових пояснень до суду через електронний кабінет адвоката ЄСІТС. Витрачений час 1,00 годин;
- 21.04.2026 представництво інтересів СТОВ «Деренківець» у судовому засіданні у Господарському суді Миколаївської області по справі № 915/59/26 в режимі відеоконференції (з очікуванням). Витрачений час 1,25 годин;
- 22.04.2026 підготовка заяви позивача з додатками до Господарського суду Миколаївської області про стягнення судових витрат позивача по справі № 915/59/26 та ухвалення додаткового рішення про це. Витрачений час 3 години.
В якості доказів щодо отримання витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є додатком до позовної заяви та надсилання ФОП Цихоні П.П. позовної заяви з додатками та додаткових пояснень, представником позивача надано:
- квитанцію від 19.01.2026 р. (17:19) № QL56-Y5KY-EEKE на суму 135,00 грн, з призначенням платежу: запит 297394614044. Оплата за отримання відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій;
- фіскальний чек від 20.01.2026 № 436 АТ «Укрпошта» про сплату 146,00 грн, опис вкладення від 20.01.2026 про направлення позовної заяви з додатками ФОП Цихоні П.П. з та накладну від 30.01.2026 № 012100354389;
- фіскальний чек від 30.01.2026 № 233 АТ «Укрпошта» про сплату 146,00 грн, опис вкладення від 30.01.2026 про направлення письмових пояснень та заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції по справі №915/59/26 ФОП Цихоні П.П. з додатками та накладну від 30.01.2026 № 0214400171114.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Разом з тим, судом враховано, що на виконання умов договору (п. 5.1. договору) сторонами у завданні №33 від 19.01.2026 р. погоджено, що розмір гонорару адвоката становить 10000,00 грн. (п. 3 завдання №33 від 19.01.2026 р.), який було сплачено позивачем 20.01.2026 р., що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку представника позивача.
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України, що регулює поняття ціни договору, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при фіксованому розмірі для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні, що передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі N 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі N 910/4201/19.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі N 640/18402/19, визначений у договорі з адвокатом фіксований розмір гонорару не залежить від обсягу послуг і часу, втраченого адвокатом на їх надання, а отже є визначеним.
При цьому згідно з висновком в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, або погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, виходячи з наведеного та конкретні обставини даної справи, суд вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розгляд даної справи в суді в сумі 10000,00 грн., який є фіксованим, відповідає критеріям пропорційності, розумності та справедливості, протилежного відповідачем не доведено.
Наразі позивач просить стягнути як витрати на правову допомогу 427,00 грн., які були понесені адвокатом у зв`язку з отриманням запитів і направленням позовної заяви відповідачу. 
Стосовно судових витрат у сумі 427,00 грн., які представником позивача заявлено до стягнення у якості витрат на правничу допомогу адвоката, шо полягають в отриманні витягу з ЄДРЮОФОПГФ та направленні копії позовної заяви з додатками та пояснень з додатками на адресу відповідача, суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження фактичного понесення представником позивача витрат в сумі 427,00 грн. при отриманні витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та направленні відповідачу позовної заяви за вих. від 20.01.2026 з додатками та додаткових письмових пояснень у справі за вих. від 30.01.2026 заявником до суду надано відповідні квитанції.
Між тим згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України "Про лобіювання" (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Положення ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачають, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, витрати щодо направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів (додатків) відповідачу по справі та отримання витягів з ЄДРЮОФОПГФ до суду не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що узгоджується з правовою позицією, що викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 р. у справі № 9901/264/19.
В п. 5.3. договору про надання правничої допомоги також передбачено, що розмір гонорару не включає в себе фактичних затрат адвоката, які оплачуються клієнтом додатково. До фактичних витрат відносяться суми: зборів, державного мита, обов`язкових платежів, експертиз, послуг перекладача, спеціаліста, інших фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, нотаріуса, поштових, транспортних витрат, міжнародних телефонних розмов, копіювальних і технічних робіт, а також інших витрат, які пов`язані з виконанням адвокатом завдання (доручення) клієнта. Розмір фактичних витрат або порядок їх визначення попередньо узгоджується сторонами у відповідному завданні (дорученні) клієнта, або ж оплачуються клієнтом відповідно до понесених адвокатом фактичних витрат, що підтверджені ним документально у відповідності з існуючою в Україні практикою, протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку адвокатом.
Відтак, фактичні затрати адвоката на відправлення копії позовної заяви та доданих до неї документів (додатків) відповідачу по справі і на отримання витягів є ЄДР не можуть бути відшкодовані позивачу у складі витрат на професійну правничу допомогу.
Вказані витрати належать до інших судових витрат, які пов`язані з розглядом справи (п. 4 ч. 2 ст.123 ГПК України), однак така вимога позивачем не заявлялась.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про стягнення з фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 221, 232, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № 5826/26 від 23.04.2026 р.) у справі № 915/59/26 задовольнити частково.
2. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця Цихоні Павла Петровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» (19430, Черкаська область, Черкаський район, с. Деренковець, вул. Центральна, 1; код ЄДРПОУ 32898214) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000/десять тисяч/грн. 00 коп.
3. В задоволенні решти частини вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деренківець» в заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Ільєва