справа № 388/2455/25
провадження № 2/388/114/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026	м. Долинська 	

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді Кнурова О.А.,
при секретарі судового засідання Гринькової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
за участі:
представника відповідача Титаренко Н.В.,

встановив:

позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулося до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, у якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у сумі 25242,27 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» витрати зі сплати судового збору у сумі 2423,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 70437 від 19.04.2019, на підставі якого було надано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. на умовах, зазначених у ньому. Відповідач свої обов`язки за договором не виконала у повному обсязі у результаті чого виникла заборгованість у сумі 25242,27 грн., з яких: 4992,77 грн. - заборгованість за позикою; 20249,5 грн. - заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Ухвалою від 31.10.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Заперечення від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позову у повному розмірі та зазначило, що позов є обґрунтованим лише у розмірі 322,74 грн., що складається з 321,80 грн. заборгованості за тілом кредиту та 0,93 грн. заборгованості за процентами.
На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що не заперечує укладення договору № 70437 від 19.04.2019 та отримання грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. Підтверджує часткову сплату за договором - 4701,68 грн. При цьому не погоджується з нарахованими процентами після спливу строку користування кредитом і нарахованою комісією без надання відповідних послуг.
Відповідач заперечувала проти розміру витрат позивача на правничу (правову) допомогу, оскільки вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими, завищеними та такими, що не відповідають фактичним трудовим витратам представника.
Крім того, відповідач просила стягнути з позивача на її користь понесені судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач висловив незгоду з позицією відповідача, викладеною у відзиві, просив позов задовольнити.
Крім того, позивач заперечував проти розміру витрат відповідача на правничу (правову) допомогу, оскільки вважає, що заявлені відповідачем витрати у сумі 10000,00 грн. є завищеними.

Від відповідача до суду надійшли заперечення проти відповіді позивача на відзив, у яких відповідач висловила незгоду з позицією позивача, викладеною у відповіді на відзив.

Представник позивача клопотав про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності учасників справи, які не з`явились у судове засідання на підставі наявних у суду матеріалів справи.
У судовому засіданні представник відповідача обґрунтовувала позицію відповідача аналогічно зазначеному у заявах по суті справи, поданих стороною відповідача.
Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. 

Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підставі досліджених судом доказів, наданих учасниками справи, встановлено такі обставини.
Між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 70437 від 19.04.2019 (далі - договір).
Умовами укладеного договору, крім іншого, передбачено:
- п. 1.1.1 - сума позики 5000,0 грн.;
- п. 1.1.2 - плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується – «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується – «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,5 % в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. Договору;
- п. 1.1.3 - нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;
- п. 1.1.4 - нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою;
- п. 1.1.5 - строк повернення позики (термін платежу): 18.05.2019.
- п. 5.3 - у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення
Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» перерахувало, а ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 5000,00 грн., які вона повинна була повертати на умовах передбачених договором. 
ОСОБА_1 фактично сплачено ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 4701,68 грн.:
- 19.05.2019 - 2354,46 грн.; 
- 18.06.2019 - 2347,22 грн.
З урахуванням додаткових угод № 1 від 19.05.2019, № 2 від 18.06.2019 строк повернення позики (термін платежу) продовжено до 17.07.2019.
З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до умов ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо нарахування процентів протягом строку позики, судом відзначається таке.
Протягом строку позики, а саме з часу отримання коштів і по завершення строку, передбаченого п. 1.1.5 договору, з урахуванням його продовження на підставі додаткових угод, - з 19.04.2019 по 17.07.2019 кредитором було правомірно нараховано проценти за ставкою 0,01 % в день від поточного розміру позики.

Щодо нарахування заборгованості на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України після 17.07.2019, судом відзначається таке.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12), від 04.02.2020 (справа № 912/1120/16) та від 25.05.2021 (справа № 149/1499/18), від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16).
Вимога до позичальника відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України не пред`являлась.
При обгрунтування позовної вимоги у частині стягнення заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом позивач не посилався на положення ст. 625 ЦК України.
Таким чином, нарахування процентів на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, поза межами строку позики не правомірне.

Щодо умов договору про справляння комісії («комісійна винагорода»), судом відзначається таке.
Умовами договору № 70437 від 19.04.2019 передбачено встановлення та нарахування комісії (комісійна винагорода) та умови підвищення її розміру.
Комісійна винагорода (комісійні) - це плата за послуги під час здійснення комерційної, фінансової чи іншої угоди. Зазвичай вона виражається у вигляді фіксованої суми або певного відсотка від загальної суми угоди. Зазвичай це плата, яку стягує фінансова установа за проведення платежів, конвертацію валют, переказ коштів, обслуговування рахунку тощо.
При цьому, договір із розрахунком заборгованості по ньому не містять жодних даних про те, які саме послуги повинні надаватись за рахунок комісії. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження надання додаткових послуг, які б на його погляд охоплювалися встановленою комісією.
З огляду на викладене суд констатує, що позивачем не доведено узгодження умовами договору конкретно визначених послуг, надання яких повинно було б охоплюватись комісійною винагородою та їх фактичне надання відповідачу.
Таким чином, правомірність нарахування комісійної винагороди є недоведеною, а тому вимога про її стягненню не підлягає задоволенню.

Зурахуванням положень зазначених законодавчих норм та встановлених обставин щодо надання позики, умов договору та фактично сплачених позичальником грошових коштів суд констатує, що заборгованість ОСОБА_1 за договором № 70437 від 19.04.2019 становить 321,51 грн., з яких: заборгованість за позикою - 321,42 грн., заборгованість за процентами - 0,9 грн., виходячи з розрахунку: 
- з 19.04.2019 по 19.05.2019 - сума процентів становить 15,00 грн. (30х0,5(0,01% від 5000). При цьому після внесення 19.05.2019 - 2354,46 грн. проценти було погашено, а розмір тіла становив - 2660,54 грн.;
- з 20.05.2019 по 18.06.2019 - сума процентів становить 8,10 грн. (30х0,27(0,01% від 2660,54). При цьому після внесення 18.06.2019 - 2347,22 грн. проценти було погашено, а розмір тіла становив - 321,42 грн.;
- з 19.06.2019 по 17.07.2019 - сума процентів становить 0,9 грн. (30х0,03(0,01% від 321,42).

Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права з урахуванням судової практики, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не було у повній мірі виконано взяті на себе зобов`язання за договором, що призвело до утворення заборгованості на суму 321,51 грн., - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором є частково обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ.

Щодо судових витрат у справі судом відзначається таке.
Питання розподілу судових витрат у частині витрат, понесених по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційна частина витрат, понесених останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 30,86 грн. (2423,00 х 321,51 / 25242,27).
Позивачем документально підтверджено розмір витрат на надання правничої допомоги на суму 5000,00 грн.
Відповідачем документально підтверджено розмір витрат на надання правничої допомоги на суму 10000,00 грн.
Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Сторони, кожна окремо, звернулись до суду із клопотаннями про зменшення витрат іншої сторони на оплату правничої допомоги адвоката із зазначенням обґрунтування на спростування співмірності таких витрат.
Керуючись принципом співмірності та розумності судових витрат, враховуючи критерій реальності витрат на правничу допомогу адвокатів, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, критерію необхідності досудової підготовки, підготовки заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, які було подано до суду, не участі у судових засіданнях, і значимості таких дій у справі, суд, беручи до уваги складність справи, характер виконаної адвокатами роботи, її обсяг та витрачений ним час, їх пропорційність до предмета спору, своєчасність подання до суду заяв по суті справи (відзиву), - дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість у межах даної справи понесення як позивачем так і відповідачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвокатів у розмірі 5000,00 грн. кожною із сторін.
Отже, питання розподілу судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу слід вирішити відповідно до вищенаведених обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема, положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволених позовних вимог виходячи з розміру понесених сторонами витрат, який відповідає співмірності, необхідності та розумності таких витрат у даній справі:
- з відповідача на користь позивача - 63,68 грн. (5000 х 321,51 / 25242,27)
- з позивача на користь відповідача - 4936,32 грн. (5000 - (5000 х 321,51 / 25242,27)).
Разом з тим, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, підсумовуючи зазначене щодо судових витрат у справі суд констатує, що з позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати у розмірі 4841,78 грн. (4936,32 - (30,86+63,68)).
Керуючись статтями 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за кредитним договором № 70437 від 19.04.2019 у розмірі 321 (триста двадцять один) грн. 51 коп., з яких: заборгованість за позикою - 321,42 грн., заборгованість за процентами - 0,9 грн.
У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судових витрат - 4841 (чотири тисячі вісімсот сорок один) грн. 78 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
- позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ», місцезнаходження: вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1, м. Київ, 01054, ЄДРПОУ 41229318;
- відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя       О.А. Кнуров