г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/140/26
Номер провадження 2/213/655/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – ТОВ «ФК «ЄАПБ» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 283 578,68 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 листопада 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р20.00408.006000937, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 125 000,00 грн строком на 60 місяців зі змінюваною процентною ставкою в розмірі 15 %, а позичальник зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання передбачені договором.
Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №07072023, на підставі якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором №Р20.00408.006000937 в сумі 283 578,68 грн. Після набуття позивачем права вимоги за договором №Р20.00408.006000937 відповідач платежів для погашення заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора не здійснив.
Позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також сплачений судовий збір.
Відповідач подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Факт укладення з АТ «Ідея Банк» кредитного договору він не заперечує, проте ставить під сумнів як доказ надану позивачем виписку з рахунку, вважає її неповною та такою, що не відображає всіх операцій за рахунком. Тому розраховані на її основі комісії, відсотки та тіло кредиту не можна вважати дійсними. Посилається на те, що з суми кредиту було сплачено страховий платіж за договором страхування, який є додатком до кредитного договору. Сам договір страхування йому при укладенні не надали. У кредитному договорі є лише посилання на вебсайт і обов`язок самостійно ознайомитися з ним. Однак за цим посиланням договір страхування відсутній. Такий тип договору на сайті відрізняється від оферти, наданої йому на підпис. Вважає, що з нього вирахувано суму страхування за договором, який у такому вигляді він не підписував, а сума не відповідає підписаній оферті. Нав`язування додаткових послуг суперечить законодавству України. Крім того, у договорі кредитування зазначено комісію «за інші послуги банку». Однак жодних пояснень щодо цих послуг банк не надає. Також зазначає, що при відступленні права вимоги сума боргу необґрунтовано збільшилася. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач надав відповідь на відзив, згідно з якою вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що в разі не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Вважає, що на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надано належні, допустимі та достатні докази.
У письмових поясненнях відповідач зазначає, що надані позивачем документи містять суперечності та не підтверджують заявлену суму боргу, а викладені відповідачем розрахунки, здійснені на підставі поданої позивачем виписки, свідчать про відсутність заборгованості. 
Крім того, просить залишити відповідь на відзив без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її надання.
З огляду на систематичну відсутність електропостачання, що може стати перепоною вчасної підготовки та направлення сторонами будь-яких пояснень, суд вважає можливим взяти до уваги викладені у відповіді на відзив доводи позивача.
08 червня 2026 року від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що відповідач при укладенні кредитного договору надав документи, які містять дані про рахунки відповідача в інших банках, для зарахування на них коштів. Проте зазначені номери рахунків, прописані в договорі кредитування, а також у виписці наданій АТ «Ідея Банк» від 07/07/2023 року, не відповідають документам, наданим Відповідачем та містять інші дані.
На думку відповідача вказане ставить під сумнів факт переведення грошових коштів від АТ «Ідея Банк» до «Ощадний Банк» та «Сенс-Банк» («Альфа-Банк»). 
АТ «Ідея Банк» на запит Інгулецького суду м. Кривий Ріг 29/05/2026 надав внутрішні розрахунки (документ), в яких не містяться факти використання кредитних коштів Відповідачем. Зазначено лише нарахування кредитних коштів та подальші розрахунки заборгованості. Інформація у виписці з рахунку, що додана до позову та у виписці, наданій на ухвалу суду 29.05.2026 різниться між собою, розгорнутих пояснень стосовно нарахувань за кредитом, банк не надав.
Також відповідач ставить під сумнів переказ грошових коштів з рахунку Відповідача на користь Страхової компанії, оскільки Ордер-розпорядження №2, зазначений як переказ страхового платежу, не містить повних реквізитів отримувача (ні внутрішнього рахунку в банку, ні IBAN-коду). 
Зазначити, що в документі, наданому АТ «Ідея Банк» від 29/05/2026, зведена окрема таблиця, в якій крім основних відсотків за користування кредитними коштами нараховуються додаткові відсотки на прострочену заборгованість, що не передбачено умовами кредитного договору №Р20.00408.006000937 від 27.11.2019 та суперечить правовій позиції Верховного Суду щодо застосування ст. 625 ЦК України після настання прострочення.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Позивач просив розглядати справу без участі його представника.
Відповідач надав клопотання відповідно до яких просить провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у ній доказів. Позивні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. 

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
06 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
23 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху.
03 лютого 2026 року надійшла заява про усунення недоліків.
06 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 березня 2026 року витребувано докази.
13 квітня 2026 року поновлено судовий розгляд справи; позовну заяву залишено без руху.
20 квітня 2026 року надійшла заява про усунення недоліків.
11 травня 2026 року продовжено розгляд справи; витребувано докази у первинного кредитора.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
27 листопада 2019 року між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Р20.00408.006000937. За умовами цього договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 125 000,00 грн на строк 60 місяців. Змінювана процентна ставка – 15 % річних.
Згідно з п. 1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування, за надання яких встановлюється плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як «інші послуги банку».
Дата повернення кредиту – 27 листопада 2024 року.
Кредит надається шляхом переказу коштів за реквізитами на рахунки, відкриті в АТ «Ідея Банк», в сумах 41 350,00 грн, 21 231,00 грн, 30 320,00 грн, 5 135,00 грн; зарахування залишку коштів після зарахування вищезазначених сум на рахунок позичальника; оплати страхового внеску за рахунок кредиту в розмірі 16 304,35 грн згідно з умовами добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 договору. 
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту з графіком платежів, що є додатком № 1 до договору №Р20.00408.006000937. Пункт 4 паспорту споживчого кредиту містить інформацію про платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, зокрема плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,75 % щомісячно від початкової суми кредиту.
Кредитодавець умови договору про надання відповідачу кредитних коштів виконав, що підтверджується ордерами-розпорядженнями та випискою з особового рахунку. При цьому судом встановлено, що грошові кошти у сумах 41 350,00 грн, 21 231,00 грн, 30 320,00 грн, 5 135,00 грн спрямовані на погашення кредитної заборгованості за іншими укладеними відповідачем кредитними договорами. Виписками з особових рахунків підтверджується наявність у відповідача заборгованості за кредитами, при визначенні сум, що підлягали зарахуванню на погашення цих заборгованостей, розмір заборгованостей округлено до цілих в бік збільшення.
Таким чином, на погашення заборгованостей відповідача за іншими кредитними договорами кредитодавцем здійснено перекази у загальній сумі 98 036,00 грн, кошти в сумі 16 304,35 спрямовані на сплату страхового внеску, 10 659,65 грн зараховані на рахунок відповідача.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, заборгованість за кредитом у повному обсязі не здійснив.
20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. на кредитному договорі №Р20.00408.006000937 вчинено виконавчий напис за реєстровим № 47 про стягнення заборгованості за період з 02 січня 2021 року по 06 грудня 2021 року в розмірі 200 839,83 грн на користь АТ «Ідея Банк».
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним АТ «Ідея Банк», заборгованість за договором станом на 07 липня 2023 року становить 283 578,68 грн, з яких: заборгованість за основним боргом – 120 163,37 грн, заборгованість за відсотками – 49 738,56 грн, комісія – 113 676,75 грн.
07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників. Права вимоги відступаються в розмірі заборгованості боржників та визначені в реєстрі боржників, які є невід`ємною частиною договору (п. 2.1, 2.2 договору).
Згідно з п. 5.1. договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора, в день підписання сторонами відповідного реєстру боржників.
07 липня 2023 року клієнтом та фактором за договором факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року підписано реєстр боржників №2, відповідно до якого до ТОВ «ФК«ЄАПБ» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №Р20.00408.006000937 в сумі заборгованості 283 578,68 грн: сума заборгованості за основним боргом – 120 163,37 грн, заборгованість за відсотками – 49 738,56 грн, комісія – 113 676,75 грн.
Платіжною інструкцією №19913 від 11 липня 2023 року підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №07072023.
Позивачем після набуття права вимоги за договором №Р20.00408.006000937 не здійснювалося нарахування процентів та комісії.
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача, наданого на ухвалу суду від 11.05.2026 та здійсненого АТ «Ідея Банк» станом на 07.07.2023, видно, що загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 283 578,68 грн, з яких: прострочений основний борг – 120 163,37 грн, прострочені відсотки – 49 738,56 грн, прострочена плата за обслуговування кредиту – 113 676,75 грн. Також із розрахунку видно, що позичальником в період з 03 січня 2020 року по 02 жовтня 2020 року вносились платежі на погашення заборгованості по кредиту: 4836,63 грн – на оплату тіла кредиту, 43 853,75 грн – на оплату за обслуговування кредиту; 15 692,07 грн – оплата процентів (з яких 11,45 грн сплачено 12.11.2020). 
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2023 року виконавчий напис № 47, вчинений 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 200 839,83 грн за кредитним договором №Р20.00408.006000937 від 27.11.2019 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк користування кредитом, розмір відсотків та порядок їх нарахування, дата повернення кредиту.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Враховуючи викладені положення закону, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вищезазначений договір укладений з відповідачем у спосіб, визначений чинним законодавством України, а отже у відповідача виникли обов`язки з належного виконання умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, встановлених договором.
Відповідач у відзиві прямо не оспорює укладення кредитного договору, проте з відзиву можна зрозуміти, що ним ставиться під сумнів відповідність змісту укладеного договору змісту наданого позивачем договору, зокрема в частині договору страхування життя.
Суд зазначає, що зміст в оферті договору добровільного страхування життя та в п. 2 договору кредиту та страхування відрізняється, оскільки договір страхування життя в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» складається з: частини 1 «Основні умови», що викладені в договорі кредиту та страхування, та частини 2 «Загальні умови» (п. 1 договору добровільного страхування життя (частина 2)). При цьому додаток № 1 до наданого відповідачем договору добровільного страхування життя містить зразок заяви на приєднання до цього договору – частина 1 «Основні умови», зміст якої відповідає змісту, викладеному в п.2 договору № №Р20.00408.006000937. Крім того, твердження відповідача про наявність у підписаному ним примірнику умов про такі страхові випадки, як критичне захворювання та безробіття, не відповідає дійсності, оскільки такі умови не передбачені на частиною 1, ні частиною 2 договору добровільного страхування життя. Безпідставним також є посилання на невідповідність розміру одноразового страхового тарифу в підписаній оферті (1 %) та в кредитному договорі (15 %), оскільки частина 2 договору добровільного страхування життя не містить умови про конкретний розмір одноразового страхового тарифу, а такий розмір визначається згідно із заявою страхувальника. 
Таким чином, посилання відповідача на невідповідність змісту договору у наданому позивачем примірнику змісту підписаного відповідачем договору суд не бере до уваги за відсутності обґрунтованих сумнівів у наявності таких невідповідностей. 
ОСОБА_1 не надає власного примірника договору, який міг би підтвердити розбіжності у змісті договору. При цьому причину ненадання власного примірника відповідачем не зазначено. 
Тому суд вважає такі твердження відповідача неаргументованими та не бере їх до уваги. 
Оскільки судом встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору, його доводи про те, що непідписані ним умови не можуть бути застосовані, є безпідставними та не беруться судом до уваги.
З огляду на викладене посилання відповідача на необґрунтоване визначення у договорі №Р20.00408.006000937 розміру одноразового страхового тарифу як 15 % від узгодженої суми страхового відшкодування та внаслідок цього визначення суми одноразового страхового внеску в розмірі 16 304,35 грн, сплата якого відбулася шляхом переказу кредитодавцем за рахунок наданих кредитних коштів, а не 1 % від суми страхового відшкодування, суд вважає недоведеними.
Окрім того, відповідач в період з січня по жовтень 2020 року виконував умови договору, з позовом щодо визнання договору або окремих його умов недійсним не звертався, таких доказів суду не надано.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором. 
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено, що 07 липня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклало з АТ «Ідея Банк» договір факторингу № 07072023, відповідно до якого перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру боржників.
Таким чином, відступлення позивачу права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № Р20.00408.006000937 підтверджується витягом з реєстру боржників №2 від 07 липня 2023 року.
Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Позивачем доведено укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним зобов`язань за цим договором, набуття позивачем прав вимоги до відповідача.
Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
Також суд зауважує, що заборгованість повністю не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем належними та достатніми доказами не спростований, відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Власний розрахунок заборгованості не навів.
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, зокрема розрахунок заборгованості, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково – зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами наявності заборгованості за кредитним договором.
Суд враховує, що відповідачем оспорюється сума заборгованості з посиланням на невідповідність сум у виписці з особового рахунку.
Здійснюючи перевірку наданих позивачем та витребуваних у первісного кредитора за клопотанням відповідача виписок з особового рахунку відповідача та надаючи їм оцінку у сукупності і взаємозв`язку з іншими наданими сторонами доказами, суд вважає, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 120 163,37 грн.
При цьому, надаючи оцінку посиланням відповідача у відзиві та у довідці про рух коштів, долученій ним до письмових пояснень, про наявність на рахунку позитивного залишку в сумі 4 227,65 грн після здійснення ним 26 грудня 2019 року платежу в сумі 6 432,00 грн та, як наслідок, необґрунтованість подальшого розрахунку заборгованості, суд вважає такі твердження безпідставними з огляду на таке.
Судом встановлено, що на рахунок відповідача (після виконання кредитодавцем узгоджених сторонами кредитного договору переказів) зараховано кредитні кошти в сумі 10 659,65 грн. 26 грудня 2019 року відповідачем здійснено перший платіж в рахунок повернення кредиту та сплати належних платежів в сумі 6 432,00 грн. 
На переконання відповідача після погашення кредиту в такому розмірі на рахунку мав бути позитивний залишок у сумі 4 227,65 грн (10 659,65 – 6 432,00), який безпідставно зник. Це вплинуло на подальші розрахунки.
Разом з тим, суд не може погодитися з такою позицією ОСОБА_1 і вважає за необхідне зазначити, що поза увагою відповідача залишилося те, що кредит надано в розмірі 125 000,00 грн, зарахування на рахунок відповідача частини з наданої суми не змінює загального розміру кредиту, оскільки кредитодавцем виконано обов`язок зі здійснення переказів у рахунок погашення інших кредитних заборгованостей відповідача та страхового внеску, що відповідачем не спростовано.
Крім того, відповідачем не роз`яснено зміст, який ним вкладено в термін «позитивний залишок»: наявність переплати чи відсутність мінусового балансу на картковому рахунку, оскільки за наявності непогашеного тіла кредиту та здійсненні платежу у розмірі, меншому, ніж тіло кредиту, кредитний борг не може перейти у надлишок.
Також відповідачем не взято до уваги, що із суми 6 432,00 грн лише 0,57 грн зараховані на погашення тіла кредиту, решта – на погашення процентів та комісії. Розподіл за призначенням інших коштів, сплачених відповідачем у подальшому, відбувався аналогічно: частина – на тіло кредиту, частина – на проценти, частина – на комісію.
Здійснивши підрахунок сум, зарахованих на погашення заборгованості за основним боргом, судом встановлено, що відповідачем сплачено у загальному розмірі 4 836,63 грн в рахунок погашення тіла кредиту.
Отже, заборгованість за тілом кредиту становить 120 163,37 грн (125 000,00 – 4 836,63), що відповідає розміру, заявленому позивачем та вказаному в розрахунках.
Також суд відхиляє доводи відповідача про необґрунтоване збільшення розміру заборгованості у період після вчинення виконавчого напису та перед укладенням договору факторингу. Суд зазначає, що відповідачем не взято до уваги, що дія договору у цей період не закінчилася, розрахунки здійснені станом на різні дати, тому кредитодавцем здійснювалися нарахування за договором до укладення договору факторингу.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом є доведеними і підлягають задоволенню. 

Щодо вимоги про стягнення комісії суд дійшов таких висновків.
У відзив відповідач зазначає, що у кредитному договорі не конкретизовано, за які саме послуги банку встановлено комісію.
Суд вважає зазначені аргументи відповідача такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
При вирішенні питання про доцільність задоволення вимоги про стягнення комісії суд враховує правові висновки Верховного Суду. 
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) викладені такі правові висновки.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», яким безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 цих Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06 листопада 2023 року (справа № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд зазначає, що договір №Р20.00408.006000937 не містить переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, погодження їх зі споживачем при укладенні договору. 
Тобто умовами договору встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості без уточнення систематичності надання таких послуг споживачу та без конкретизації, за вчинення банком яких саме дій встановлено сплату такої комісії.
Копію договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який є складовою укладеного відповідачем з первісним кредитором договору і може містити положення щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем мне надано. 
На виконання ухвали про витребування АТ «Ідея Банк» також не зазначило таких послуг, обмежившись у відповіді, що сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості передбачена умовами договору №Р20.00408.006000937. 
Таким чином, позивачем не доведено правомірність нарахування комісії.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту 1.5 договору №Р20.00408.006000937 щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за послугу з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Таким чином, вимога про стягнення з відповідача комісії не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Судом встановлено, що проценти за користування кредитом нараховано у межах строку користування кредитом, визначених договором. В розрахунку заборгованості відображені суми сплачені відповідачем на погашення заборгованості за кредитом. Доказів про сплату інших сум на погашення кредиту відповідачем не надано. Розрахунок підписаний працівниками товариства та скріплений печаткою, тому у суда відсутні підстави не приймати наданий розрахунок. 
З огляду на нікчемність умови договору про сплату комісії суд вважає необхідним зарахувати сплачені відповідачем кошти як комісію в рахунок погашення заборгованості за процентами.
Так, заявлена позивачем заборгованість за процентами становить 49 738,56 грн. 
Відповідачем на виконання умов кредитного договору сплачено комісії в розмірі 43 853,75 грн і ця сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за процентами. Таким чином, заборгованість за процентами, що підлягає стягненню з відповідача, становить 5 884,81 грн. 
Також суд зазначає, що надані відповідачем докази його листування з первісним кредитором, Національним банком України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини та правоохоронними органами з приводу його численних звернень до них щодо надання інформації та копій документів, здійснення перевірки законності дій АТ «Ідея Банк», порушення його прав споживачів та процесуальних прав, доступу до персональних даних, а також факт внесення до ЄРДР відомостей за ч.1 ст.182 КК України не стосуються предмету розгляду та не спростовують факт наявності заборгованості за кредитним договором.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Судом врахована усталена практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 126 048,18 грн, з яких: сума заборгованості за основним боргом – 120 163,37 грн, заборгованість за відсотками – 5 884,81 грн. В стягненні нарахованої позивачем заборгованості за комісією в розмірі 113 676,75 грн та стягненні решти заборгованості за відсотками в розмірі 43 853,75 грн позивачу слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 890,72 грн (126 048,18 х 4253,67 / 283578,68).

Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 638, 639, 1046, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором №Р20.00408.006000937 від 27 листопада 2019 року у розмірі 126 048 (сто двадцять шість тисяч сорок вісім) грн 18 коп., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу – 120 163,37 грн, заборгованість за відсотками – 5 884,81 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у розмірі 1 890,72 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Дата складення повного судового рішення – 18 червня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова