УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1768/25 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т.М., Галацевич О.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/1768/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 через представника Капустинську Г.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений 26 січня 2021 року шлюб. Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року шлюб між сторонами розірваний. З 2022 року сімейні відносини між сторонами погіршилися. З червня 2023 року ОСОБА_2 майже не проживав із ОСОБА_1 , а у серпні місяці зовсім переїхав за місцем своєї реєстрації. З серпня 2023 року відповідач жодного разу не приїздив до дитини, не телефонував і не цікавився життям, здоров`ям та досягненнями сина. Наразі вона ( ОСОБА_1 ) з сином проживають у селі Липне Житомирського району Житомирської області, що на праві власності належить батьку позивача - ОСОБА_4 . Починаючи з 2023 року ОСОБА_2 не надавав належної уваги сину, а із серпня 2023 року перестав виконувати будь-які покладені на нього обов`язки, не лише ті, що полягають у наданні уваги, а й ті, що стосуються матеріального забезпечення. За весь час він жодного разу не зателефонував, вона ( ОСОБА_1 ) самостійно займається вихованням сина. У телефонних розмовах ОСОБА_2 повідомив, що не має бажання опікуватися та спілкуватися з дитиною, у нього нова родина, яка для нього дуже важлива. Такими діями ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , не надає жодної матеріальної допомоги, а тому відмовився від виконання обов`язків батька, визначених Законом України «Про охорону дитинства» та СК України.

Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року позов задоволений повністю. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 13 червня 2025 року, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів із 1/4 на 1/8 частку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в частині позбавлення його батьківських прав скасувати та ухвалити нове про відмову в цій частині в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що саме позивач відсторонила його (відповідача) від побачень із сином, заявляючи, що якщо у нього інша сім`я, то про побачення з сином ОСОБА_5 мови йти не може. Він направив до Служби у справах дітей Любарської селищної ради заяву для вирішення питання з приводу узгодження з позивачем днів побачень із сином та прийняття участі у вихованні. Він є батьком трьох неповнолітніх дітей, а тому відповідно до ст.183 СК України аліменти на утримання трьох дітей і більше дітей не можуть перевищувати 50% доходу платника. Він, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 став батьком ОСОБА_7 . 09 лютого 2021 року відповідно до актового запису про народження дитини, за його заявою та згодою і бажанням про визнання батьківства він став батьком ОСОБА_3 . 11 травня 2025 року він знову став батьком ОСОБА_8 та з матір`ю ОСОБА_9 наразі перебуває у шлюбі. Стягуючи з нього на утримання сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі частки від його доходу, суд не врахував наявність на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей, крім сина ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Капустинська Г.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
При цьому покликається на те, що після розірвання шлюбу, починаючи з 2023 року відповідач не надавав належної уваги сину, а з серпня 2023 року перестав виконувати будь-які покладені на батька обов`язки, не лише ті, що полягають у наданні уваги, морального та духовного виховання, а також ті, що стосуються матеріальної сторони. За весь час ОСОБА_2 жодного разу навіть не зателефонував, а вона ( ОСОБА_1 ) самостійно займається вихованням дитини. У телефонних розмовах ОСОБА_2 повідомив, що не має бажання опікуватися та спілкуватися з дитиною, у нього нова родина, яка займає для нього важливе місце. Такими діями, ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , не надає жодної матеріальної допомоги, а тому відмовився від обов`язків батька, визначених Законом України «Про охорону дитинства» та СК України. Син ОСОБА_10 упродовж тривалого часу не спілкується з батьком ОСОБА_2 , у зв`язку з чим між ними втрачені всі зв`язки, дитина перестала питати про тата і його не згадує. Представник відповідача в судовому засіданні неодноразово наголошував на частковому визнанні позову, а саме: в частині позбавлення батьківських прав не заперечував у разі відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів. Саме відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_2 . Вона ( ОСОБА_1 ) не чинила перешкод у спілкуванні відповідача із сином ОСОБА_5 . Відповідачем не надано жодного доказу, не заявлено клопотання про допит свідків, які б могли підтвердити факт чинення перешкод із її боку в спілкуванні відповідача з сином. Суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 намагався опікуватися сином. Дійсно відповідач звертався до Органу опіки та піклування Любарської селищної ради Житомирської області із заявою про встановлення графіку побачень із дитиною, але вже після ухвалення рішення. Тобто, дія вчинялися одноразово і лише після ухвалення рішення. До ухвалення рішення відповідач жодних дій для поновлення спілкування з дитиною не вчиняв. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України введений воєнний стан. Відповідно до Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» однією з підстав для отримання відстрочки від мобілізації є перебування на утриманні трьох і більше дітей. В Україні є програма «Пакунок малюка» - разова державна допомога у розмірі 5 000 грн для родин першокласників, яку можна витратити на необхідні шкільні речі, такі як канцтовари, одяг і взуття. Вона подала заявку через портал «Дія», але отримала відмову в зв`язку з тим, що батько ОСОБА_2 уже отримав вказані кошти. Відповідач шахрайським шляхом викрав транспортний засіб, що на праві власності належить їй, який в подальшому продав.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник позивача та представник відповідача спрямували до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом пунктів 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятій Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), слідує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За положеннями ст.ст.18,19 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Зміст пункту 2 частини першої ст.164 СК України, у редакції, яка діяла на час звернення до суду із цим позовом, передбачав, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (частина третя цієї статті).

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга ст.166 СК України).

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26 січня 2021 року був укладений шлюб, який розірваний рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року (справа №282/1114/23) (а.с.28).

На підставі заяви про визнання батьківства від 09 лютого 2021 року №2/22.7-111 внесені зміни до актового запису про народження дитини, а саме змінені відомості про дитину: прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », по батькові з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_5 »; змінені відомості про батька дитини: прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », власне ім`я батька з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_5 », по батькові з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 », дата народження батька на ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання з «інформація відсутня» на « АДРЕСА_1 », відомості внесені за вказівкою заявника з «так» на «ні» (а.с.18-19). Також змінені відомості щодо проведення державної реєстрації народження з «відповідно до частини першої ст.135 СК України (за вказівкою матері)» на «відповідно до ст.126 СК України». 29 жовтня 2022 року внесені зміни про власне ім`я дитини з « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_5 ».

Отже, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з подачею заяви в порядку ст.126 СК України.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2024 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.28).

Згідно з характеристикою, виданою Липненським закладом дошкільної освіти від 04 лютого 2025 року №2, ОСОБА_3 відвідує Липненський заклад дошкільної освіти з 01 вересня 2022 року згідно з заявою мами дитини. На даний момент знаходиться в інклюзивній групі №1 «Сонечко». Процес адаптації в дитячому садочку пройшов успішно. У хлопчика був виражений інтерес до нового місця, він швидко знайшов спільну мову з дітьми, полюбив педагогів. Навчанням та вихованням дитини цікавиться лише мама - ОСОБА_18 . ОСОБА_19 , ОСОБА_2 , жодного разу в закладі не з`являвся та не цікавився життям дитини в садочку (а.с.23).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Любарської селищної ради Житомирської області, затвердженого рішенням від 28 травня 2025 року №181, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.81-83). ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явився, хоча про дату та час проведення засідання був повідомлений в телефонному режимі, на що одразу сповістив, що з`являтися не буде на засідання комісії. Під час телефонної розмови 14 березня 2025 року з головним спеціалістом служби у справах дітей Любарської селищної ради Денисюк О.М. пояснив, що не проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки він не є його біологічним сином, а із матір`ю дитини ОСОБА_1 вони розлучилися та спільно не проживають. Проте, заперечив, щоб із нього стягувалися аліменти.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що до винесення судом першої інстанції рішення у справі позивач чинила перешкоди відповідачу в здійсненні останнім своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 .

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духових цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 

Після розлучення із позивачем ОСОБА_2 не піклувався про стан здоров`я сина ОСОБА_5 , не проявляв щодо нього батьківської турботи, матеріальної допомоги матері дитини на утримання сина не надає, сина не відвідує, не вітає із святами. Отже, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та сином ОСОБА_5 не цікавиться (з серпня 2023 року жодного разу до сина ОСОБА_5 не приїздив, не телефонував та не цікавився життям, здоров`ям та досягненнями дитини). 

Відмова батька від дитини є такою, що порушує її права та інтереси, тому ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьківських прав і стягнення з батька аліментів на її утримання.

Лише факт заперечення відповідача у апеляційній скарзі проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес ОСОБА_2 до сина ОСОБА_5 та реальне бажання змінити поведінку на кращу. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги та додані до неї докази не змінюють висновків суду першої інстанції про наявність підстав позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з розміром присуджених аліментів, які підлягають стягненню з відповідача з наступних підстав.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (частина третя ст.166 СК України).

Відповідно до частини третьої ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга ст.182 СК України).

Відповідно до частини першої – п`ятої ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з частиною першою ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.129-130).

Враховуючи наявність у відповідача на утриманні двох інших дітей, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що аліменти мають бути стягнуті у розмірі 1/6, а не 1/4 частки, як помилково вважав суд першої інстанції. 

Більш того, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року в справі №691/926/20.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру частки аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , зменшуючи розмір аліментів, які належить стягувати з відповідача на користь позивача, із 1/4 частки до 1/6 частки.

Рішення суду першої інстанції у частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 залишається без змін, оскільки висновки суду першої інстанції з цієї позовної вимоги ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 змінити, зменшивши розмір із 1/4 до 1/6 частки.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: