ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/8182/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене листом № 25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840), зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний Суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 НГУ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач, мовою оригіналу просить:
"1. Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене листом № 25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840) щодо відмови від нарахування та виплати мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”;
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, вчинити всі необхідні дії для нарахування і виплати мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, що визначені чинними нормативно-правовими актами України та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”;
3. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні);
4. Прошу звільнити мене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір”, адже від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України –у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 НГУ і займав посаду розвідника – сапера 2-го розвідувального відділення 3-го розвідувального взводу спеціального призначення розвідувальної роти спеціального призначення. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 16.01.2026 року №15 припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 (Г-205250). Також позивач повідомив, що 18 вересня 2023 року він внаслідок ураження з ПТРК по БТР (м113) з боку ворога він отримав бойове поранення. Поранення отримане в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, що підтверджується наданими документами. Враховуючи те, що ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, у віці до 25 років, проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 НГУ станом на 13.02.2025 року, має звання молодший сержант (тобто не належить до кола осіб офіцерського складу), брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій з 24.02.2022 по 06.10.2022, з 14.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 12.02.2023 перебуваючи в м.Харкові та Харківської області, Донецькій області, до кримінальної чи адміністративного відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни два або більше разів не притягувався, позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до пункту 4 Постанови КМУ “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11 лютого 2025 р. №153. З метою реалізації права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах позивач звертався з відповідним рапортом до Військової частини НОМЕР_1 , проте з урахуванням того, що позивач відповідно до розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 30.06.2023 № 27/9/1/2-5143, прибув до ВЧ НОМЕР_1 для подальшого проходження строкової військової служби із ВЧ НОМЕР_3 та був прийнятий на військову службу за контрактом та з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття постанови перебував в районах ведення бойових дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців, відповідач повідомив, що виплата одноразової грошової винагороди не передбачена умовами Постанови. Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки укладення ним контракту про проходження громадянами України військової служби у НГУ на посадах осіб рядового складу від 23.08.2023 року є прийняттям на військову службу у розумінні статті 20 Закону 2232-ХІІ. Отже, ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу, як того вимагає Постанова КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153. Системне та змістовне тлумачення положень наведеної постанови дає підстави для висновку, що передбачена нею винагорода повинна нараховуватися усім військовослужбовцям відповідних категорій, які брали безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, незалежно від того, чи були вони призвані за мобілізацією, прийняті на військову службу за контрактом безпосередньо, чи уклали контракт після проходження строкової військової служби. Саме такий підхід відповідає принципам правової визначеності, справедливості та рівності правового статусу військовослужбовців, які виконують однакові за змістом та ризиком завдання із захисту держави. З огляду на викладене, а також враховуючи фактичну безпосередню участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, позивач вважає, що наявні правові підстави для застосування до нього положень Постанови Кабінету Міністрів України № 153. Окремо позивач звертає увагу суду на те, що він був визначений непридатним до військової служби на підставі захворювання, яке «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» за рішенням ВЛК, оформленим свідоцтвом про хворобу № 5667/зв від «01» грудня 2025 року. Отже, загальна тривалість участі позивача у бойових діях станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 становить менше шести місяців, проте вона обумовлена пораненням та захворюванням, які пов`язані із захистом Батьківщини, а також тривалим лікуванням, тому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях менше ніж шість місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них поранень або захворювань, одержаних під час захисту Батьківщини, одноразова грошова винагорода виплачується у повному обсязі. З огляду на викладене, позивач вважає, що йому підлягає виплата одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень у повному обсязі відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 153. Наголошував на тому, що проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 до 16.01.2026 року, проте через бездіяльність відповідача і не вчинення ним всіх необхідних дій для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 він фактично був позбавлений можливості отримати вказану вище винагороду до звільнення з військової служби - 16.01.2026 року. Дії відповідача щодо відмови у виплаті грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень, передбаченої абзацом другим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2025 № 153 позивач вважає такими, що не відповідають критеріям правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині другій статті 2 КАС України, а відтак є протиправними. Ефективним способом захисту своїх порушених прав позивач вважає зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 у розмірі 1000 000 грн.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви.
На виконання вимог ували суду від 06.04.2026 року від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду та заява про залучення до справи третіх осіб, в якій позивач просить, залучити до участі у справі №160/8182/26 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України та Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року продовжено позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.
На виконання вимог ухвали позивач надав заяву від 17.04.2026 року вх. № 22716/26 до якої додано клопотання про поновлення строку звернення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення було задоволено, поновлено позивачу строк звернення до суду. 
Клопотання ОСОБА_1 про залучення у справі третіх осіб також було задоволено. Залучено до участі у справі № 160/8182/26 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України та Військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України.
Відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
04.05.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовною заявою, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що військовослужбовець ОСОБА_1 , 23.08.2023 був прийнятий на військову службу за контрактом, з числа осіб, які проходили строкову військову службу в Національній гвардії України, а строк участі в бойових діях, станом на 13.02.2025 становить менше шести місяців за сукупністю, що не відповідає вимогам, визначеним пунктом 4 Постанови №153, згідно якого не передбачено виплату винагороди особам, у яких кількість днів безпосередньої участі у бойових діях за сукупністю становить менше шести місяців на дату набрання чинності Постанови №153. Правовий механізм, встановлений Постановою №153, передбачає імперативні умови для отримання відповідної виплати, в зв`язку з чим відсутні правові презумпції для розширювального тлумачення цих норм. Зазначене свідчить про те, що позивач не підпадає під визначені Постановою № 153 умови для призначення та виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, у зв`язку з чим відповідач діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України. З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідач вважає, що як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності оскаржуваної бездіяльності він виконав повністю.
05.05.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від представника Військової частини НОМЕР_3 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких третя особа зазначила, що з наказу командира ВЧ НОМЕР_3 № 214 від 24.07.2023 вбачається, що солдат ОСОБА_1 дійсно приймав безпосередню участь у бойових діях в періоди з 24.02.2022 по 24.11.2022, з 02.12.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 09.01.2023 у складі ВЧ НОМЕР_2 . Протягом проходження військової служби у складі ВЧ НОМЕР_2 солдат ОСОБА_1 не залучався до безпосередньої участі у бойових діях, заходах з відсічі і стримування збройної агресії рф. Також повідомлено, що за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_3 солдат ОСОБА_1 не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. 
07.05.2026 року до суду через систему "Електронний суд" від представника Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява на виконання вимог ухвали суду щодо надання додаткових доказів у справі, разом із заявою третя особа надала довідку про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відомостей, які містяться у військовому квитку серії НОМЕР_4 від 24.11.2021 та у витязі з послужного списку на молодшого сержанта ОСОБА_1 (Г-205250): 
- 18.12.2021 року прийняв військову присягу; 
- з 25.11.2021 по 22.08.2023 проходив строкову військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , ВЧ НОМЕР_3 , ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- 23.08.2023 між командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України до оголошення рішення про демобілізацію;
- 03.10.2023 укладено новий контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 3 (три) роки та присвоєно первинне військове звання “молодший сержант”. 
- з 03.10.2023 по 16.01.2026 проходив військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- з 16.01.2026 звільнений з військової служби в Національній Гвардії України у запас на підпунктом «б» пункту 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) – наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №2 о/с від 13.01.2026.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим Головним управлінням Національної гвардії України, дата видачі 27.07.2023 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_6 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №1168 від 01.05.2026 солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 24.02.2022 по 06.10.2022, з 14.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 12.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м.Харкові, Харківській області, Донецькій області.
Згідно з інформацією наведеною ВЧ НОМЕР_3 у письмових поясненнях по справі, протягом проходження військової служби у складі ВЧ НОМЕР_3 солдат ОСОБА_1 не залучався до безпосередньої участі у бойових діях, заходах з відсічі і стримування збройної агресії. 
Відповідно до довідок ВЧ НОМЕР_1 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №76 від 15.01.2026 та № 1113 від 20.04.2026 молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно в період з 31.08.2023 по 17.09.2023, з 29.04.2024 по 11.06.2024, з 02.08.2024 по 05.09.2024, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в с.Кліщіївка, с.Спірне Бахмутського району Донецької області, с.Стельмахівка Сватівського району Луганської області.
У витязі з журналу бойових дій Батальйонної групи НОМЕР_7 БРОП Національної гвардії від 17.06.2023 №128 дск визначено, що 18.09.2023 року 04:35 внаслідок ураження з ПТРК по бронеавтомобілю М113 солдат ОСОБА_1 отримав поранення: вогнепальне осколкове поранення лівої сідниці та лівого стегна. Евакуація в лікарню м.Добропілля. 
Довідкою ВЧ НОМЕР_1 НГУ про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №4611 від 24.11.2023 також підтверджено, що молодший сержант НОМЕР_8 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.09.2023 року отримав ВТ, ВОСП м`яких тканин нижнього зовнішнього квадранта лівої сідниці та с/з лівого стегна. Поранення отримане в період проходження служби при виконання службових обов`язків.
Згідно з Свідоцтвом про хворобу №5667/зв від 01.12.2025 року, яке видано Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місті Києву та Київській області», діагнози і постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) ОСОБА_1 : 
- Са лівого яєчка стадія НІС НОМЕР_9 , mts в заочеревинні лімфатичні вузли. Стан після комплексного лікування, клінічна група. Післяхіміотерапевтична нефропатія. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- Наслідки вибухової травми (18.09.23): вогнепальних осколкових сліпих поранень мяких тканин лівої сідниці та середньої третини лівого стегна у вигляді сформованих рубців, компресійно-ішемічної нейропатії латерального шкірного нерву стегна зліва з сенсорними розладами без порушення функції лівої нижньої кінцівки. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- Закрита травма (02.09.24) лівої половини калитки, гематоцеле зліва. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби;
- Короткозорість в 2,0 Д правого ока, в 3,5 Д з астигматизмом слабкого ступеню лівого ока. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
Постанова Медичної (військово-лікарської) комісії щодо ступеня придатності до служби: Непридатний до військової служби.
Згідно з витягом із протоколу №23 від 05.09.2025 року засідання комісії з розгляду надання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №387 від 01.04.2025, №942 від 30.07.2025) молодшому сержанту ОСОБА_1 (Г-205250) було відмовлено у призначенні грошової допомоги, як військовослужбовцю, який прийнятий на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу, але не відповідають вимогам, зазначеним в абзаці другому, а саме кількість днів безпосередньої участі у бойових діях за сукупністю становить менше шести місяців на дату набрання чинності постанови.
З метою реалізації права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповідно до пункту 4 Постанови КМУ “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11 лютого 2025 р. №153, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 НГУ з рапортом, в якому просив переглянути раніше наданий ним пакет документів для винесення на розгляд комісії питання щодо виплати йому одноразової грошової винагороди до 1 000 000 гривень, у зв`язку зі змінами внесеними постановою від 30.07.2025 року №942.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національній Гвардії України від 16.01.2026 року №15 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 (Г-205250), направлено його для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Листом ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 19.01.2026 року №25/18/3/2-П-25 (41840) позивачу було надано відповідь, в якій, мовою оригіналу, зазначено наступне: 
“На вхідний від 05.01.2026 року № П-17, повідомляю, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». 
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів. 
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними. 
Так, відповідно до вимог другого абзацу постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153 (далі - Постанова): «громадянам України з числа осіб рядового, сержантського старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; 
з урахуванням, що Ви, відповідно до розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 30.06.2023 № 27/9/1/2-5143, прибули до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження строкової військової служби із військової частини НОМЕР_3 , 25 липня 2023 року та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 23.08.2023 року № 46 (по особовому складу) відповідно до статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» були прийняті на військову службу за контрактом, та з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття Постанови перебували в районах ведення бойових дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців, виплата одноразової грошової винагороди не передбачена умовами Постанови. 
У разі незгоди з наданою відповіддю, Ви можете оскаржити її в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР».
Вважаючи протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене листом №25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840) щодо відмови від нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі -Закон № 2011-XII).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови №153, в редакцій чинній станом на час її прийняття, було установлено, що учасникам експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
В подальшому, у Постанову №153 вносились зміни та підпунктом 1 пункту 3 зазначеної постанови, у редакції чинній на момент звернення позивачем із рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди та на цей час, визначено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови №153, в редакції чинній на момент її прийняття, установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналогічні приписи містить пункт 4 Постанови №153 і у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та на цей час, зокрема, громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153», яка набула чинності 07.08.2025 року, внесені зміни до Постанови №153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту:
«виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу».
Зважаючи на внесені Постановою № 942 зміни до Постанови №153, суд відмічає, що законодавець у такий спосіб усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
Позаяк, інше тлумачення приписів Постанови №153, на переконання суду, не відповідало б меті прийняття Постанови №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.
За змістом частини 1 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 року за №153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025 року.
Таким чином, Постанова №153 набрала чинності 13.02.2025 року з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Зі змісту положень Постанови № 153 можна дійти висновку, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
- вік прийняття або призову на військову службу до 25 років;
- бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
- бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року у віці до 25 років;
- проходити військову службу;
- брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025 року, або строком менше шести місяців із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), або менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
- відсутності притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився.
Як встановлено судом, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, оскільки ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 30.06.2023 № 27/9/1/2-5143, прибув до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження строкової військової служби із Військової частини НОМЕР_3 , 25 липня 2023 року та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 23.08.2023 року № 46 (по особовому складу) відповідно до статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був прийнятий на військову службу за контрактом, та з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття чинності Постановою №153 перебував в районах ведення бойових дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців. 
Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи докази та доводи відповідача наведені у відзиві, відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень з двох підстав:
- укладення контракту військовослужбовцем, який проходив строкову військову службу;
- з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття чинності Постановою №153 позивач перебував в районах ведення бойових дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців. 
Наведені доводи відповідача, які слугували підставою для відмови позивачу суд вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.
Як зазначалось вище, постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153», яка набула чинності 07.08.2025 року, внесені зміни до Постанови №153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту: «виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу».
Зважаючи на внесені Постановою № 942 зміни до Постанови №153, законодавець у такий спосіб усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
Отже, наведений у листі №25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840) підхід відповідача до тлумачення приписів Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, на переконання суду, є дискримінаційним та не відповідає меті прийняття Постанови №153 - підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану, оскільки розмежовує одну категорію військовослужбовців, які виконують спільні завдання, з огляду на формальні підстави - укладення контракту військовослужбовцем, який проходив строкову військову службу, які до того ж були усунуті при внесенні змін до Постанови №153. 
Доводи відповідача про те, що з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття чинності Постановою №153 позивач перебував в районах ведення бойових дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців, а тому виплата одноразової грошової винагороди не передбачена умовами Постанови взагалі суперечать приписам Постанови №153.
Суд наголошує, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року не передбачено такої самостійної підстави для відмови у виплаті одноразової грошової винагороди, як перебування в районах ведення бойових дій строком менше шести місяців з моменту введення Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року воєнного стану до дати набуття чинності Постановою №153.
Навпаки, абзацами 3-4 пункту 4 Постанови №153 передбачено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Отже, у разі коли військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Проте, у разі якщо такі військовослужбовці брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Позивач у позовній заяві не заперечує, що загальна тривалість його участі у бойових діях станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 становить менше шести місяців. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, менша тривалість участі у бойових діях позивача зумовлена об`єктивними та підтвердженими обставинами, а саме — отриманими ним пораненнями та захворюванням, які безпосередньо пов`язані із захистом Батьківщини.
Зокрема, у витязі з журналу бойових дій Батальйонної групи НОМЕР_7 БРОП Національної гвардії від 17.06.2023 №128 дск визначено, що 18.09.2023 року 04:35 внаслідок ураження з ПТРК по бронеавтомобілю М113 солдат ОСОБА_1 отримав поранення: вогнепальне осколкове поранення лівої сідниці та лівого стегна. Евакуація в лікарню м.Добропілля. 
Довідкою ВЧ НОМЕР_1 НГУ про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №4611 від 24.11.2023 також підтверджено, що молодший сержант НОМЕР_8 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.09.2023 року отримав ВТ, ВОСП м`яких тканин нижнього зовнішнього квадранта лівої сідниці та с/з лівого стегна. Поранення отримане в період проходження служби при виконання службових обов`язків.
Згідно з Свідоцтвом про хворобу №5667/зв від 01.12.2025 року, яке видано Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місті Києву та Київській області», діагнози і постанова медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва) ОСОБА_1 : 
- Са лівого яєчка стадія НІС рТ2N2M0, mts в заочеревинні лімфатичні вузли. Стан після комплексного лікування, клінічна група. Післяхіміотерапевтична нефропатія. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- Наслідки вибухової травми (18.09.23): вогнепальних осколкових сліпих поранень мяких тканин лівої сідниці та середньої третини лівого стегна у вигляді сформованих рубців, компресійно-ішемічної нейропатії латерального шкірного нерву стегна зліва з сенсорними розладами без порушення функції лівої нижньої кінцівки. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
- Закрита травма (02.09.24) лівої половини калитки, гематоцеле зліва. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби;
- Короткозорість в 2,0 Д правого ока, в 3,5 Д з астигматизмом слабкого ступеню лівого ока. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
Постанова Медичної (військово-лікарської) комісії щодо ступеня придатності до служби: Непридатний до військової служби.
У зв`язку наведеними вище обставинами позивач був вимушений перебувати на стаціонарному обстеженні та лікуванні протягом тривалого періоду у 2023–2025 роках, що підтверджується відповідними медичними документами, долученими до матеріалів позову. 
На думку суду, саме ці обставини об`єктивно унеможливили подальшу безперервну участь позивача у бойових діях та зумовили те, що сумарна тривалість його участі є меншою ніж шість місяців.
Проте, наведені вище обставини та приписи абзаців 3-4 пункту 4 Постанови №153 відповідачем було проігноровано.
Отже, відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди з підстав, які не передбачені постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року та суперечать приписам Постанови №153, а також при прийнятті оскаржуваного рішення належним чином не дослідив надані позивачем документи та не надав їм належної оцінки.
Щодо обраного позивачем способу захисту.
Так, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене листом № 25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840) щодо відмови від нарахування та виплати мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Як зазначалося вище, з метою реалізації права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповідно до пункту 4 Постанови КМУ “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11 лютого 2025 р. №153, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 НГУ з рапортом, в якому просив переглянути раніше наданий ним пакет документів для винесення на розгляд комісії питання щодо виплати йому одноразової грошової винагороди до 1 000 000 гривень, у зв`язку зі змінами внесеними постановою від 30.07.2025 року №942.
Листом ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 19.01.2026 року №25/18/3/2-П-25 (41840) позивачу було надано відповідь, в якій в т.ч. роз`яснено, що у разі незгоди з наданою відповіддю, позивач може оскаржити її в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.
Суд зазначає, що лист від 19.01.2026 року №25/18/3/2-П-25 (41840) є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", та не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та\або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови від нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Враховуючи те, що відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди з підстав, які не передбачені постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року та суперечать приписам цієї постанови, а також з огляду на відсутність доказів перевірки відповідачем на момент розгляду питання щодо призначення позивачу відповідної виплати усіх обставин визначених цією постановою для здійснення відповідного призначення, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вчинити всі необхідні дії для нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153, що визначені чинними нормативно-правовими актами України та в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.
Водночас, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року та прийняти рішення за результатами його розгляду, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у цій справі та сторонами не було понесено додаткових витрат, які підлягають розподілу, отже розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене листом № 25/18/3/2-П-25 від 19.01.2026 року (41840), зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови від нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” та прийняти рішення за результатами його розгляду, з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволені іншої частини позовних вимог, – відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, повний текст рішення складено та підписано 29.06.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса