Справа №755/15438/25
Провадження №2/752/3702/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Шененка В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
неповнолітньої ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Міністерство оборони України про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21.02.2017 шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано а неповнолітня донька залишилася проживати та проживає з батьком. Матір дитини проживає за межами України.
На даний час ОСОБА_2 є студенткою першого курсу Приватного закладу освіти «Коледж Інформаційних технологій «ШАГ». 
Він офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, а тому тягар утримання доньки лежить на ньому. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і тепер.
Цього ж дня Президент України видав Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації.
У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Він є військовозобов?язаним та підлягає мобілізації.
Враховуючи, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька до 18 років, вважає, що має право користуватися правом на відстрочку від мобілізації.
Так, відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані чоловіки, які мають дитину до 18 років, та самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду або записом про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до додатку № 5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 для оформлення відстрочки заявнику потрібно подати до ТЦК, разом із заявою, рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Просив встановити юридичний факт, що він самостійно виховує та утримує доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07.11.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
27.11.2025 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
04.12.2025 постановлено ухвалу про продовження розгляду справи.
22.01.2026 та 02.03.2026 постановлені ухвали про залучення до участі в справі третіх осіб.
17.03.2026 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Марціс Б.С., який діє в інтересах третьої особи Міністерства оборони України, надав пояснення, в якому просив відмовити в задовленні позову.
Зазначив, що метою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини є оформлення відстрочки від призову під час мобілізації.
Міноборони не уповноважене приймати рішення щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації, а також надавати відстрочки від ткого призову.
Зазначені повноваження відносяться до компетенції районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, в яких перебуває на військовому обліку військовозобов`язаний.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014 (далі - Положення про Міноборони), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Відповідно до п. 2 Положення про Міноборони, одним із основних завдань Міноборони є здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами. 
Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014 (далі - Положення про Міноборони), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Відповідно до п. 2 Положення про Міноборони, одним із основних завдань Міноборони є здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами.
Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Щодо доведеності факту самостійного виховання та утримання дітей зазначив, що за змістом ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Більше того, аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків (рішення від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04)).
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. 
Отже, виховання та утримання неповнолітньої дитини є обов`язком обох батьків дитини, незалежно від того чи перебувають батьки у шлюбі, та чи проживає один із батьків разом з дитиною.
Неповнолітня ОСОБА_2 повідомила суду, що вона проживає з батьком, навчається в коледжі. Матір з ними не проживає, оскільки проживає за кордоном 2-3 роки, де працює начеб-то в сфері ІТ. Матір надсилає їй 2000 грн. кишенькових грошей, спілкується з нею раз на місяць та іноді листуються. Зазначила, що батько виховує її один.
Інші учасники справи в судове засідання не прибули.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
29.08.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , актовий запис №656, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.04.2017 № 00017973528 та цифровою копією актового запису про шлюб з застосунку «Дія» 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_2 , актовий запис № 467, батьками записані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12.03.2009 серії НОМЕР_1 та цифровою копією актового запису про народження з застосунку «Дія». 
Відповідно до витягу з реєстру Київської територіальної громади №2025/004992937 від 17.04.2025 ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно даних паспорту громадянина України НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09.10.2012 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту обстеження умов проживання № 67 від 16.06.2025 головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві на підставі заяви ОСОБА_1 з метою обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організований, дотримано санітарно-гігієнічних норм. Для виховання та розвитку дитини облаштовано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, підручники, книги, комп`ютер, одяг та взуття в достатній кількості.
За цією адресою проживає і має постійне місце реєстрації батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює адміністратором, ФОП, дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , студентка першого курсу коледжу «Шаг».
Стосунки, традиції сім`ї: дружні, спільний відпочинок, прогулянки
Результат бесіди: батько і надалі бажає проживати з дочкою, займатись вихованням та утриманням.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.04.2026 №1023-3484 відсутні правові підстави надання рекомендацій щодо розв?язання спору.
Відповідно до статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов?язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов?язки є такими, що тісно пов?язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов?язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов?язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов?язки є такими, що тісно пов?язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб?єктністю, такі права та обов?язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
У СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов?язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов?язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов?язків, якими є, зокрема, обов?язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов?язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 зазначила, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов?язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов?язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов?язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного виховання та утримання доньки, який необхідний йому для підтвердження права на відстрочку від мобілізації.
Відповідно до пункту 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п?ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У цій справі не встановлено обставин, які свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов?язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , яка наразі проживає разом з ним, оскільки матір дитини живе та працює закордоном.
Позивач створив належні умови для проживання дочки, забезпечує отримання нею освіти, піклується про її здоров`я, забезпечує усім необхідним для нормального розвитку.
В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_7 повідомила суду, що матір їй регулярно надсилає кишенькові гроші та спілкується з нею телефоном.
Отже, суд вважає, що відповідач, як матір, не ухиляється від виконання своїх обов`язків, а позивач не надав належних і допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків. Само по собі проживання матері окремо від дитини не свідчить про те, що вона самоусунулась від виховання та утримання дочки, і не звільняє її від батьківських обов?язків. Крім того, відповідач періодично спілкується з дитиною, що свідчить про те, що між ними наявний стійкий зв?язок, притаманний для матері та дочки.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на позивача, оскільки в позові відмовлено.
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 4-а, код ЄДРПОУ 37397237.
Третя особа: Міністерство оборони України, місцезнаходження: м. Київ, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6, код ЄДРПОУ 00034022.
Рішення в повному обсязі складене 22.06.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова