ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/200/26

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:
від позивачів: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Барош", м. Черкаси
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозбут 24/1", с. Шабельники, Золотоніський район, Черкаська область 
про стягнення 148 176,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Барош" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозбут 24/1" про стягнення заборгованості за договором поставки № 80/24 від 30.04.2024 у розмірі 148176,80 грн, з яких: 71 000,00 грн - основного боргу, 34 438,17 грн - 36% річних, 28 538,63 грн - пені, 14 200,00 грн - штрафу та понесених судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати поставленого йому товару за укладеним між сторонами договором. Правовими підставами визначив статті 526, 530, 611, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 193, 230, 265 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись, зокрема, на умови та обов`язковість умов укладеного між сторонами договору.
Ухвалою від 19.02.2026 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Призначене на 26.03.2026 судове засідання не відбулося через оголошення повітряної тривоги. 
Ухвалою від 26.03.2026 Господарський суд Черкаської області повідомив учасників справи про призначення судового засідання на 10 год. 00 хв. 28 квітня 2026 року.
27.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, повідомив про те, що позовні вимоги підтримує повністю.
У судове засідання сторони не з`явилися. 
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі.
Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення розгляду справи по суті, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі № 925/200/26 та ухвала про перенесення судового засідання надіслані відповідачу, в матеріалах справи містяться поштові повідомлення з відміткою про вручення адресату ухвал суду.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов або будь-які інші письмові заперечення по суті спору не надав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи – також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання. 
Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.
Вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення. 
Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
30.04.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Барош"(далі по тексту постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозбут 24/1", (далі по тексту покупець/ відповідач) було укладено Договір поставки № 80/24 (далі - Договір) за умовами якого постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі за текстом - Товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити Товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в Специфікаціях до Договору (п. 1.1 Договору). 
Відповідно до п. 2.2. Договору сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро. 
Загальна сума договору визначається сукупністю специфікацій та/або накладних, у випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна (п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 3.1. Договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Специфікаціях до даного договору.
Відповідно до п. 3.2. Договору в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Специфікації, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу (зазначена в договорі).
При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.
Відповідно до п. 3.3. Договору всі платежі за цим Договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2.
Відповідно до п. 3.4. Договору Товар, що був переданий покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод-додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.
Відповідно до п. 3.5. Договору покупець при перерахуванні коштів за Товар в платіжному дорученні (в графі „Призначення платежу”) повинен зазначити згідно якого договору та якої Специфікації перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі, за ту, що поставлена в минулі періоди. Оплата Товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.
Відповідно до п. 7.1. Договору за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.
Відповідно до п. 7.1.1 Договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
Згідно з п.7.7. Договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним Додатком до Договору. 
Згідно з п. 7.8 Договору в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначено окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару.
В п.7.9. зазначено, що Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання , а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. 
Пунктом 11.2. Договору поставки передбачено, що Договір набуває чинності з дня його підписання cторонами і діє до повного розрахунку . 
Договір скріплений підписами та печатками його сторін.
Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.
Сторонами були підписані Специфікації до Договору на поставку товару: № 1 від 30.04.2024, № 2 від 02.05.2024, № 3 від 24.05.2024, № 4 від 27.05.2024, № 5 від 13.06.2024, № 6 від 25.06.2024, № 7 від 01.07.2024, № 8 від 30.04.2024 (а.с.13-16), в яких зазначено асортимент, кількість, ціна товару, який підлягає поставці, терміни проведення розрахунку та строки поставки.
На виконання умов договору постачальник здійснив поставку товару покупцю на загальну суму в тому числі з ПДВ 227 943,80 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних: 
№ 502/1 від 02.05.2024 на 9 600,00 грн; 
№ 502/2 від 02.05.2024 на 10 265,16 грн; 
№ 529/4 від 29.05.2024 на 11 906,16 грн;
№ 530/7 від 30.05.2024 на 28 929,60 грн; 
№ 619/4 від 19.06.2024 на 9 643,20 грн; 
№ 613/9 від 13.06.2024 на 18 256,68 грн; 
№ 625/6 від 25.06.2024 на 14 626,80 грн; 
№ 701/2 від 01.07.2024 на 9 300,24 грн; 
№ 1007/2 від 07.10.2024 на 7 190,76 грн; 
№ 306/3 від 06.03.2025 на 108 225,20 грн. 
Зазначені видаткові накладні підписані обома сторонами та скріплені їх печатками (а.с.13-20).
30.04.2024 постачальником виставлено рахунок № 422 на загальну суму 9 600,00 грн, 02.05.2024 - рахунок № 435 на загальну суму 10 265,16 грн, 24.05.2024 - рахунок № 614 на загальну суму 11 906,16 грн, 27.05.2024 - рахунок № 617 на загальну суму 38572,80 грн, 13.06.2024 - рахунок № 807 на загальну суму 18 256,68 грн, 25.06.2024 - рахунок № 888 на загальну суму 14 626,80 грн, 01.07.2024 - рахунок № 617 на загальну суму 9 300,24 грн, 07.10.2024 - рахунок № 1157 на загальну суму 7 190,76 грн, 13.02.2025 - рахунок № 63 на загальну суму 113 664,08 грн, в яких зазначено асортимент, кількість та ціна поставленого товару (а.с. 22-26).
Відповідно до платіжних інструкцій: № 6 від 24.05.2024; № 7 від 24.05.2024; № 8 від 24.05.2024; № 9 від 28.05.2024; № 11 від 19.06.2024; № 12 від 25.06.2024; № 15 від 31.07.2024; № 19 від 23.10.2024; № 43 від 13.02.2025; № 63 від 09.12.2025 покупцем частково сплачено вартість товару в розмірі 156 943,80 грн (а.с. 27 – 31).
Будь-які зауваження з боку відповідача щодо невідповідності товару стандартам, якості, кількості позивачу не надходили.
Кінцевим терміном проведення розрахунку у відповідності до Специфікації №8 від 07.10.2024 визначено 12.10.2024, відповідач повну оплату за поставлений товар не здійснив.
28.10.2025 на електронну адресу відповідача, зазначену у Договорі поставки, позивачем направлено лист № 93 нагадування щодо проведення розрахунку (а.с. 34). 
19.11.2025 позивачем відповідачу направлена вимога № 115 щодо порушення термінів розрахунку за договором та негайного проведення розрахунку, що підтверджується описом вкладення та накладною № 1800806203483 від 20.11.2025, виданою АТ «УКРПОШТА» (а.с. 32-33), однак зобов`язання щодо погашення заборгованості покупець не виконав.
В позовній заяві позивач повідомив, що відповідач прийняв товар, але свої зобов`язання по оплаті виконав частково (не в повному обсязі) лише на суму 156 943,80 грн, тобто належним чином не виконав та допустив прострочення, тому на момент звернення позивачем до суду з позовною заявою борг відповідача складає 71 000,00 грн.
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов Договору стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості з боржника.
Отже, предметом позову, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за отриманий товар відповідно до умов договору поставки № 80/24 від 30.04.2024. 
Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки.
Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (далі по тексту ЦК України).
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частинами 1 та 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що:
1. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
2. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд доходить до наступних висновків.
Із матеріалів справи судом встановлено, що 30.04.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Барош"(далі по тексту постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозбут 24/1", (далі по тексту покупець/ відповідач) було укладено Договір поставки № 80/24 (далі - Договір) за умовами якого постачальник взяв на себе зобов`язання передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі за текстом - Товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити Товар в кількостях та за ціною (вартістю), що наводяться в Специфікаціях до Договору (п. 1.1 Договору). 
На виконання умов Договору поставки № 80/24, Специфікацій № 1-8 до цього договору, позивач здійснив поставку товару покупцю на загальну суму в тому числі з ПДВ 227 943,80 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних: № 502/1 від 02.05.2024 на 9 600,00 грн, № 502/2 від 02.05.2024 на 10 265,16 грн, № 529/4 від 29.05.2024 на 11 906,16 грн, № 530/7 від 30.05.2024 на 28 929,60 грн, № 619/4 від 19.06.2024 на 9 643,20 грн, № 613/9 від 13.06.2024 на 18 256,68 грн, № 625/6 від 25.06.2024 на 14 626,80 грн, № 701/2 від 01.07.2024 на 9 300,24 грн, № 1007/2 від 07.10.2024 на 7 190,76 грн, № 306/3 від 06.03.2025 на 108 225,20 грн, які підписані обома сторонами та скріплені їх печатками (а.с.13-20).
Позивачем виставлено відповідачу рахунки - фактури на загальну суму 227 943,80 грн, в яких зазначено асортимент, кількість та ціна поставленого товару (а.с. 18).
Відповідачем частково сплачено вартість товару в розмірі 156 943,80 грн.
Будь-які зауваження з боку відповідача щодо невідповідності товару стандартам, якості, кількості позивачу не надходили.
Кінцевим терміном проведення розрахунку у відповідності до Специфікації №8 від 07.10.2024 визначено 12.10.2024, відповідач повну оплату за поставлений товар не здійснив.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Відтак, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами та, відповідно, наявності правових підстав для набуття постачальником відповідної плати за поставлений товар.
Отже, судом встановлено, що позивач здійснив поставку товару відповідно до умов договору поставки № 80/24 та Специфікацій № 1-8 на суму 227 973,80 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженою особою відповідача та скріплені його печаткою. Відповідач прийняв товар, але свої зобов`язання по оплаті виконав лише частково (не в повному обсязі) на суму 156 943,80 грн, тобто належним чином не виконав та допустив прострочення.
19.11.2025 позивачем відповідачу направлена вимога № 115 щодо порушення термінів розрахунку за договором та негайного проведення розрахунку, що підтверджується описом вкладення та накладною № 1800806203483 від 20.11.2025, виданою АТ «УКРПОШТА» (а.с. 32-33).
Однак відповідач свої зобов`язання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав, хоча строк оплати за отриманий товар для відповідача вже настав.
Таким чином, позивач в порядку захисту своїх порушених прав на своєчасне одержання заборгованості в сумі 71 000,00 грн вправі вимагати від відповідача примусового виконання своїх зобов`язань шляхом стягнення з нього на свою користь вказаної суми коштів.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).
Відповідач доказів, які підтверджують оплату ним заборгованості перед позивачем за отриманий товар не надав, доводів позивача не належним чином не спростував, обставин які б виключили можливість задовольнити позовні вимоги суду не надав.
Не містять матеріали справи й належних та допустимих доказів спростування правомірності правочину. 
Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
Факт виконання позивачем належним чином договірних зобов`язань по Договору підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи та не оспорюються відповідачем. 
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, враховуючи положення договору щодо порядку оплати поставленого товару, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 71 000,00 грн належним чином обґрунтована, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.
Також позивач заявив до стягнення 34438,17 грн 36% річних, 28538,63 грн пені, 14200,00 грн штрафу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Одночасне застосування позивачем до відповідача пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки згідно з наведеною вище статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, які можуть застосовуватися одночасно.
У пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18.05.2021 у справі № 913/686/19 суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить положенням статті 61 Конституції України, адже пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності; у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Відповідно до п. 7.1.1 Договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.
Згідно з п.7.7. Договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього договору покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним Додатком до Договору. 
Згідно з п. 7.8 Договору в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначено окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару.
В п.7.9. зазначено, що Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання , а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. 
Дослідивши надані позивачем у позовній заяві розрахунки 36% річних, пені, та штрафу здійснивши перевірку правильності нарахування за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій “ЛігаЗакон” судом встановлено, що надані позивачем розрахунки відповідають вимогам діючого законодавства, є правомірними, обґрунтованими, арифметично правильними, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 34438,17 грн 36% річних, 28 538,63 грн пені, 14 200,00 грн штрафу. 
З огляду на вищевикладені приписи законодавства та п. 7.1.1., п.7.8, п. 7.9 Договору суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення 34438,17 грн 36% річних, 28 538,63 грн пені, 14200,00 грн штрафу відповідають приписам Закону та укладеному сторонами договору, є обґрунтованими та підлягають до задоволення в заявлених розмірах.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.
При зверненні до суду за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Відповідно до положень частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:
1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;
2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача. 
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозбут 24/1" (19753, Черкаська обл., Золотоніський р-н, село Шабельники, вул. Шевченка, будинок 15А, ЄДРПОУ 45504905) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Барош" (18007, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Луценка, буд. 7, офіс 3, ЄДРПОУ 42322996) - 71 000,00 грн основного боргу, 34 438,17 грн 36% річних, 28 538,63 грн пені, 14 200,00 грн штрафу та 2662,40 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 28 травня 2026 року.

Суддя О.В. Чевгуз