ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року 

м. Київ

справа № 757/51486/20-ц 
провадження № 61-8307св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвестмент Солюшн», державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь Олена Ікарівна,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвестмент Солюшн» (далі - ТОВ «Глобал Інвестмент Солюшн»), державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. про визнання недійсними правочинів, скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та визнання права спільної сумісної власності на квартиру. 

Позовну заяву мотивовано тим, що 13 червня 2014 року між позивачкою та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1130.

За час шлюбу позивачка разом із ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що вищезазначена квартира була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 без згоди позивачки вчинив правочини щодо розпорядження спірною квартирою та фактично її відчужив, шляхом передачі до статутного капіталу ТОВ «Глобал Спорт Інвест» (станом на сьогоднішній день - ТОВ «Глобал Інвестмент Солюшн»).

31 січня 2015 року на підставі вищезазначених правочинів державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925), згідно з якими право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Глобал Спорт Інвест».

З огляду на це, позивачка просила суд:

- визнати недійсним пункт 4 рішення загальних зборів учасників ТОВ «Глобал Спорт Інвест», прийняте 01 грудня 2014 року, оформлене протоколом № 2 в частині збільшення розміру статутного капіталу товариства з 1 000,00 грн (одна тисяча гривень) до 21 501 000,00 грн (двадцять один мільйон п`ятсот одна тисяча гривень) за рахунок внесення учасником товариства ОСОБА_2 такого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 260,3 кв. м, житловою площею 177,7 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 27 червня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000,00 грн (дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот тисяч гривень);

- визнати недійсним пункт 1 акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Глобал Спорт Інвест» від 01 грудня 2014 року, в частині 1. учасник Товариства передав, а Товариство в особі ОСОБА_5 прийняло як внесок до Статутного капіталу Товариства квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 260,3 кв. м, житловою площею 177,7 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 27 червня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 394853980382. Загальна вартість квартири складає 19 500 000,00 грн;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) від 31 січня 2015 року, винесене державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) від 31 січня 2015 року; 

- визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) від 31 січня 2015 року, винесене державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) від 31 січня 2015 року, видане державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ТОВ «Глобал Інвестмент Солюшн» в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 12 191,60 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира набута сторонами 27 червня 2014 року в шлюбі, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності. ОСОБА_2 , в порушення вимог статті 65 СК України, 01 грудня 2014 року, без згоди позивачки вчинив правочин щодо розпорядження спірною квартирою та фактично її відчужив, шляхом передачі до статутного капіталу ТОВ «Глобал Спорт Інвест». З огляду на вказане, місцевий суд вважав обґрунтованими та доведеними позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний № 19005450) від 31 січня 2015 року, яким право власності на квартиру зареєстровано за ТОВ «Глобал Спорт Інвест». Також скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний № 32980925) від 31 січня 2015 року, видане державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рябоконь О. І. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який не брав участі у розгляді справи, задоволено. 

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що у суді першої інстанції під час розгляду даної справи сторони приховали від суду факт наявності укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбного договору, у зв`язку із чим районний суд неповно встановив обставини справи та ухвалив неправильне по суті рішення.

Крім того, оскаржуваним судовим рішенням, яким визнано спірну квартиру спільним сумісним майном подружжя та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Глобал Інвестмент Солюшн», фактично вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_3 , які випливають із умов Угоди про партнерство та полягають в праві управління, можливості отримувати свою частину доходу від здавання нерухомого майна (спірної квартири) в оренду, переважного права придбати частку у квартирі, а також права продажу своєї частки на найбільш сприятливих для нього умовах.

Тому рішення підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У червні 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року.

Разом із касаційною скаргою подала клопотання про зупинення виконання та дії постанови Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, від 15 березня 2018 року у справі № 616/137/16-ц, від 01 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц, від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17, від 28 квітня 2021 року у справі № 320/3970/18 та інших (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявниця зазначає, що угода про партнерство суперечить загальним засадам цивільного законодавства України, зокрема її умови про права ОСОБА_3 по управлінню нерухомим майном, можливості отримати свою частину доходу від здавання нерухомого майна (спірної квартири) в оренду, переважного права придбати частку в квартирі, а також права продажу своєї частки на найбільш сприятливих для нього умовах.

Вважає, що на момент укладення Угоди про партнерство власником спірної квартири було ТОВ «Глобал Спорт Інвест», відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли підписати угоду, яка б передбачала певні права будь-кого з них щодо нерухомого майна, яке належить не їм, а юридичній особі.

Тому вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року порушено права ОСОБА_3 , оскільки останній обрав неналежний спосіб захисту.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив принцип правової визначеності, оскільки апеляційна скарга була подана через три роки після винесення рішення судом першої інстанції, доказів на підтвердження поновлення строку апеляційного оскарження апелянт не надав. Однак вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції навіть не розглядав питання про поновлення строку, а просто вказав, що апеляційна скарга подана в межах строку на апеляційне оскарження, що не відповідає дійсності.

Вважає, що апеляційним судом не враховано нікчемність шлюбного договору, чим порушено норми статті 93 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статей 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У вересні 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , подав до суду відзив, у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року у справі № 757/51486/20-ц - без змін. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 01 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2025 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено; касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, зокрема для сплати судового збору.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 року (після усунення заявницею недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Печерського районного суду міста Києва матеріали справи № 757/51486/20-ц; відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання та дії постанови; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У вересні 2025 року матеріали справи № 757/51486/20-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026року справу № 757/51486/20-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами. 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у шлюбі з 13 червня 2014 року. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1130, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_2 .

20 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено шлюбний договір (далі - договір), яким врегульовано майнові відносини та визначено майнові права та обов`язки, у тому числі їх відповідні права як батьків, визначено правовий режим майна, набутого кожним із них до реєстрації шлюбу та в зареєстрованому шлюбі, врегульовано порядок поділу майна у випадку розірвання шлюбу (том 2, а. с. 241-244).

Відповідно до пункту 2.3.1 договору, майно, яке підлягає державній реєстрації (в тому числі квартири, будинки, будівлі, споруди, земельні ділянки, транспортні засоби тощо), що було набуто сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, є особистою приватною власністю тієї сторони, на чиє ім'я воно було зареєстроване незалежно від того, чи збільшилось воно істотно у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другої сторони.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний № 23564874) від 27 червня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (індексний номер витягу 23565044) від 27 червня 2014 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

23 лютого 2015 року між ОСОБА_3 (далі - сторона-2) та ОСОБА_2 (далі - сторона-1) укладено угоду про партнерство (далі - угода), в якій сторони, враховуючи тривалий досвід співпраці та спільне підприємство, проекти, бізнес в Україні та оскільки правовий статус такий, як володіння частками в компаніях, їх розмір, право власності на нерухомість, станом на дату укладення Угоди не завжди відображають реальну частку платежів сторін, а також розподіл ризику та зобов`язань між ними.

Відповідно до пункту 1.1.1 угоди сторони сплатили кошти в рівних частинах за таке нерухоме майно:

- квартира АДРЕСА_1 , загальна площа 260,3 кв. м, житлова площа 177,7 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 394853980382;

- машино-місце (підвал І), за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276097980000. 

Згідно з пунктом 1.2.1 угоди сторони погодилися зробити свій внесок у вигляді офісу, вказаного в пункті 1.1 цієї угоди, до статутного капіталу ТОВ «Глобал Спорт Інвест», ідентифікаційний номер 37557455, зареєстрованого в Україні. Право власності та контроль за діяльністю Компанії «Глобал Спорт Інвест» здійснюється сторонами в рівних частинах (50/50). Сторона-1 призначається директором Компанії і несе відповідальність за належне управління нею.

Відповідно до пункту 1.3.3, 1.3.4 угоди, у випадку оренди будь-якої квартири чи офісу прибуток розподіляється між сторонами рівними частками (50/50). У разі продажу квартири сторони розподіляють прибуток від її продажу порівну (50/50) незалежно від того, кому належить право власності, якщо інше конкретно не визначено Сторонами. У разі розподілу прибутку від продажу квартири право власності на іншу квартиру, що залишилася, розподіляється рівними частинами (50/50) між двома сторонами, якщо інше конкретно не встановлено сторонами.

Відповідно до пунктів 1.3.5, 1.3.6 угоди сторони домовилися, що управління офісом та машино-місцем за адресою: АДРЕСА_4 , буде здійснюватися стороною-1 як директора ТОВ «Глобал Спорт Інвест». Сторона-1 не має права укладати будь-які угоди щодо офісів без письмової згоди сторони-2. Така згода може бути надана в порядку, визначеному в статуті ТОВ «Глобал Спорт Інвест». У випадку, якщо одна із сторін вирішить продати свою частку в офісах чи машино-місці, вона спочатку повинна запропонувати другій стороні придбати їх за ціною, запропонованою потенційним покупцем, або якщо інша сторона не погодиться за ринковою ціною. Продаж офісів та/або машино-місця однією стороною іншій стороні або третій стороні може розглядатися як передача акцій в ТОВ «Глобал Спорт Інвест» або як продаж від імені ТОВ «Глобал Спорт Інвест».

Згідно з пунктом 3.2 угоди у випадку, якщо будь-яка cторона хотіла б продати свою частку, частину нерухомості, інший актив, що є предметом цієї угоди про партнерство (далі - актив), вона спочатку повинна запропонувати другій стороні придбати їх за ціною, запропонованою третьою стороною (переважне право покупки). Процедура відмови або прийняття та надання оцінки у разі незгоди є наступною: якщо протягом одного календарного місяця сторона не оскаржила запропоновану ціну і не прийняла пропозицію придбати актив за запропонованою ціною, вважається, що сторона, якій запропоновано актив, відмовляється купувати його, і угода може бути укладена стороною, яка пропонує актив, з третьою стороною; якщо сторона, якій запропоновано актив, не погоджується з тим, шо ціна є справедливою, і має намір купити актив за ринковою ціною, вона має право зробити оцінку у порядку визначення ринкової ціни, визначеному вище. Таку оцінку слід проводити не пізніше календарного місяця з моменту отримання пропозиції від іншої сторони. Після оцінки однією із сторін інша сторона має один календарний місяць з дати отримання результатів оцінки для відповіді. Стосовно цього: а) якщо сторона, якій запропоновано актив, не надала відповідь, вважається, що сторона, яка пропонує актив, може укласти угоду з третьою стороною; б) якщо сторона, яка пропонує актив, не надала відповідь стосовно оцінки, вважається, що сторона, яка пропонує актив, погодилася з оцінкою, наданою стороною, якій запропоновано актив, і повинна укласти угоду зі стороною, якій запропоновано актив за ринковою ціною, визначеною оцінкою; с) у разі, якщо сторона, якій запропоновано актив, уникає укладання угоди протягом одного календарного місяця після відповіді сторони, яка пропонує актив (або закінчився термін, на який ця відповідь буде надана), сторона, яка пропонує актив, може укласти угоду з третьою стороною за ціною, запропонованою такою третьою стороною.

Відповідно до пункту 3.4 угоди сторона-1 повинна повідомити сторону-2 про всі види діяльності та істотні факти (тобто ті, які можуть якимось чином вплинути на бізнес чи право власності на майно) стосовно офісу, квартир та проекту альтернативної енергетики. Сторона-1 повинна направляти Стороні-2 звіт кожного календарного місяця (або частіше у випадку виникнення непередбачених обставин) електронною поштою. Звіт повинен містити копії квитанцій, інші платіжні документи (особливо, що стосується платежів за квартири), копії укладених суттєвих правочинів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08 січня 2020 року у справі № 910/12791/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29 вересня 2020 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ «Глобал Спорт Інвест», прийнятих 26 січня 2018 року по другому та третьому питаннях порядку денного щодо відчуження частки ОСОБА_3 та зміни складу учасників ТОВ «Глобал Спорт Інвест», оформлених протоколом загальних зборів учасників № 1/18; визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в розмірі 50 % в статутному капіталі ТОВ «Глобал Спорт Інвест», укладений 26 січня 2018 року між ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла ОСОБА_8 , та ОСОБА_2 ; скасовано реєстраційну дію від 30 січня 2018 року № 16731050007007744, проведену реєстратором Виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Самчук О. А., пов`язану із реєстрацією змін до установчих документів юридичної особи (зміна складу або інформації про засновників). В іншій частині позову відмовлено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх правове обґрунтування

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 357 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У пункті 3 частини першої статті 260 ЦПК України вказано, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з: мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема, у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду
у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року
у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18).

Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, у тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити із того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

При цьому апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення такого строку.

16 листопада 2021 року ухвалено рішення Печерського районного суду міста Києва.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та інтереси. В апеляційній скарзі він просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки участі у справі не брав, про існування оскаржуваного судового рішення дізнався випадково від ОСОБА_9 , колишнього керівника ТОВ «Свободна енергія», іншого спільного проєкту ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , передбаченого угодою про партнерство.

Апеляційну скаргу подано 22 жовтня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір.

В ухвалі апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, вирішуючи процесуальне питання про відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вказав (дослівно): «Апеляційну скаргу подано до належного суду у встановлені законом строки, особою, що має право на апеляційне оскарження. За формою і змістом апеляційна скарга відповідає вимогам статті 356 ЦПК України».

При цьому апеляційний суд не розглянув клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке заявлено ним безпосередньо в апеляційній скарзі (т. 2, а. с. 25-26). 

Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про відкриття апеляційного провадження, належним чином не перевірив, чи є поважними наведені ОСОБА_3 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, чи є підстави для його поновлення, а тому ухвала Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року про відкриття апеляційного провадження підлягає скасуванню.

Допущене апеляційним судом порушення норм процесуального права призвело до передчасного вирішення справи по суті, а тому оскаржувану постанову апеляційного суду слід скасувати.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За змістом частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене ухвала Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року підлягають скасуванню з направленням до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року скасувати.

Направити справу № 757/51486/20-ц до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк