Справа № 342/453/26
Провадження № 3/342/81/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 (як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення), громадянки України, ФОП магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 »
за ч.1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :
До Городенківського районного суду поступив адміністративний матеріал про притягнення до відповідальності ОСОБА_1  за ч.1 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно протоколу ВАД №736445 від 22.04.2026, ОСОБА_1 , ПП магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 11.03.2026 о 14:51 год. Здійснила роздрібну торгівлю без марок акцизного податку встановленого зразка, за адресою: АДРЕСА_2 , порушивши вимоги чинного законодавства щодо правил торгівлі підакцизними товарами, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Подала до суду клопотання згідно якого просила провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо неї за ст. 156 ч.1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Судовий розгляд справи проводити без її участі, з врахуванням цієї заяви. Обгрунтовуючи клопотання зазначила, що складений щодо неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАД №736445 від 22.04.2026 року, не відповідає вимогам закону. Так, зокрема: 1) у протоколі відсутня суть адміністративного правопорушення, а саме, не вказано, за яких обставин, кому та який саме товар було продано без марок акцизного збору, в якій кількості; 2) у протоколі відсутнє покликання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; 3) в якості доказів до протоколу додано акт фактичної перевірки спеціалістів ГУ ДПС в Івано-Франківській області. Однак, актом фактичної перевірки жодним чином не доводяться факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Крім того, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП полягає у здійсненні торгівлі, тобто процесу обміну товарами та грошима. Однак у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення відсутні дані щодо отримання грошей від продажу підакцизних товарів, тобто виручки, яка відповідно до санкції ч.1 ст. 156 КУпАП повинна бути конфіскованою у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення. Вищевикладене виключає об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення та унеможливлює його склад.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про розгляд споави, подала заяву про розгляд справи без її участі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Тим більше, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за статтею 156 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.
Правилами ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Згідно положень ст.251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом враховується, що у Рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 08 червня 1976 року, Європейський суд з прав людини сформував критерії (тест Енгеля), для визначення поняття «кримінальне обвинувачення». Для цілей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод поняття «кримінальне обвинувачення» має автономне значення, а не обмежується лише кваліфікацією «криміналу» згідно з національним законодавством. При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією. Наприклад, обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції і т.д. Таким чином, протокол, що є предметом розгляду у цій справі є, з урахуванням «тесту Енгеля», кримінальним обвинуваченням, і суд має забезпечити гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.
У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 156 КУпАП відповідальність настає у випадку роздрібної або оптової, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, виражається у таких формах: 1) роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору; 2) роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами, з підробленими марками цього збору. Обидва склади - формальні.
Варто зазначити, що санкція ч.1 ст. 156 КУпАП тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.
Тобто конфіскація предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі є обов`язковою, у випадку визнання особи винною за ч.1 ст.156 КУпАП.
Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №736445 від 22.04.2026 відсутні дані щодо виду товару, який, як зазначено у протоколі був проданий, відсутні дані щодо вилучення предметів торгівлі та суми коштів від продажу товару, тобто виручки, які відповідно до санкції ч.1 ст.156 КУпАП, повинні бути конфісковані, у разі визнання вказаної особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення. 
Зазначене виключає об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення та унеможливлює його склад і позбавляє суд можливості, у випадку визнання особи винуватою та притягнення її до адміністративної відповідальності, вирішити питання щодо застосування додаткового адміністративного стягнення.
Крім того, диспозиція норми ч. 1 ст. 156 КУпАП є бланкетною, адміністративно правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму статті 156 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Тобто, для встановлення в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КУпАП, необхідно з`ясувати, який саме нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила, не дотрималася особа.
Однак, у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які конкретно правила ( а саме статтю чи частину статті) порушено ОСОБА_1 .
З цього слідує, що фактично ОСОБА_1 обвинувачення не пред`явлено.
Окрім цього, суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП можуть бути працівники торгівлі, громадського харчування, громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю в цих галузях.
Однак, до протоколу не додані відповідні докази, які доводять той факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення за ч.1 ст.156 КУпАП.
В якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.156 КУпАП до протоколу додано акт фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області №112/09-19-09-01/3126521048 від 17.03.2026. 
Проте, як слідує із вказаного акту перевірки, перевіркою встановлено: факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої згідно додатку№1; проведення рорахункових операції через РРО без використання режиму попереднього програмування; видача розрахункових документів не встановлено форми та змісту, а саме згідно електронних копій розрахункових операцій ПРРО реалізовано алкогольні напої без зазначення у розрахункових документах марки акцизного податку встановленого зразака.
При цьому, актом фактичної перевірки жодним чином не доведено факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. 
В прокотолі про адміністративне правопорушення серія ВАД №736445 від 22.04.2026, в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «з протоколом згідна» та підпис. При цьому, у поданому клопотанні про закриття провадження у справі, ОСОБА_1 не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП.
Слід зазначити, що згідно усталеної практики ВС, яка знайшла своє вираження зокрема у постанові КАС ВС від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, постанові ККС ВС від 09 грудня 2021 року у справі № 487/4245/18, визнання вини у вчиненні правопорушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення і не звільняє посадових осіб та органи які здійснюють провадження у справі від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.200, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Згідно вимог пункту другого статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту другого статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
В справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення стаття 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Разом з тим, у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.07.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Відповідно до пункту першого статті 247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що належного та допустимого доказу, який би вказував, на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП, за умов зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 736445, суду не надано, матеріали справи таких доказів не містять, а тому провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 156 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП. 
Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 156 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.256, 257 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.156 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Федів Л. М.