532/1328/25 
2/532/48/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 р.  м. Кобеляки 

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді - Омельченко І.І.,
з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,
учасники справи:
позивач - ТОВ «Свеа Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Бердніченко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,  

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява обґрунтована тим, що 03.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Р24.23966.005653994. Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Згідно умов договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 88300,00 гривень для власних потреб. Позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 36 місяців, розмір процентної ставки 15,00 % річних. Підписанням кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку). 
На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 
Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний в договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 
Станом на дату подачі позову заборгованість складає 104579,38 гривень, з яких: 55554,23 гривень - заборгованість за основним боргом; 18164,30 гривень - заборгованість за відсотками; 30860,85 гривень - заборгованість за іншими процентними платежами.
25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого, ТОВ «Свеа Фінанс» отримано права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року.
Таким чином, представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року в розмірі 104579,38 гривень, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.48-49).
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.98-99).
03 грудня 2025 року, 19 березня 2026 року, 20 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бердніченко О.П. подала додаткові пояснення, в яких зазначила, що з вказаної позивачем суми 88300,00 гривень з відповідачки одразу ж було відраховано страховий платіж по договору № P24.23966.005653994 від 03.09.2019 року в сумі 15021,99 гривень, тобто на картковий рахунок відповідачка отримала не 88300,00 гривень, як заявляє позивач, а 73278,01 гривень. Відповідачка не заперечує, що вона користувалася кредитними коштами, але вона добросовісно погасила кредит. Із наданої позивачем виписки за картковим рахунком № НОМЕР_1 за період 03.09.2019 року по 25.07.2023 року вбачається, що позичальниця сплатила загальну суму в рахунок погашення кредиту 104368,15 гривень. Про цей факт позивач не зазначає у позові та не враховує цю суму в своїх розрахунках заборгованості. Позивач не пояснив суду яким чином у відповідачки виникла заборгованість, якщо вона повністю розрахувалася з банком. Крім цього, позивач не обґрунтував заборгованість «за іншими процентними платежами» у сумі 30860,85 гривень, не надав детального розрахунку яким чином нарахована заборгованість за основним боргом у сумі 55554,23 гривень та за відсотками у сумі 18164,30 гривень.
Останній платіж за кредитним договором відповідачкою здійснено 06.12.2021 року в сумі 15000,00 гривень. Аналіз наданого позивачем розрахунку (табличні дані за період 2019 - 2023 років) свідчить, що після здійснення останнього платежу 06.12.2021 року відповідач не здійснювала жодних платежів, а вся подальша заборгованість сформована виключно шляхом односторонніх нарахувань банку комісій, інших платежів, правова природа яких позивачем не обґрунтована та належними доказами не підтверджена. Тобто позивач фактично просить суд стягнути не реальну заборгованість, а суму, яка виникла виключно внаслідок внутрішнього обліку банку без участі відповідача.
У справі відсутні належні та допустимі докази того, що борг є законним, правильно розрахований, існував на момент відступлення права вимоги (право вимоги було відступлене за договором факторингу від 25.07.2023 року, тобто майже через два роки після здійснення останнього платежу відповідачкою, яка сплатила кредит). Саме на позивача покладено обов`язок доведення зазначених обставин, однак цей обов`язок не виконано.
За таких обставин, відповідачка не визнає позов та вважає, що розрахувалася з банком, а тому прохала суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними і такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях і внутрішніх розрахунках позивача.
Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» Варшавський К.А. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бердніченко О.П. подала заяву про розгляд справи в їх відсутність. Заперечують проти позову та прохають відмовити в його задоволенні.
Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Судом установлено, що 03.09.2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Р24.23966.005653994, за умовами якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 88300,00 гривень строком на 36 місяців, дата повернення кредиту 03.09.2022 року, процентна ставка змінювана 15,00 % (а.с.8). 
Відповідно до пункту 1.5 Договору, під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору та розміщені на вебсайті Банку.
Згідно пункту 1.7 Договору, позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 15021,99 гривень згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. 
Суду також надано Додаток № 1 до Договору кредиту та страхування № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року - паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 (а.с.10).
У пункті 4 Договору зазначено, що Додаток № 1 є невід`ємною частиною Договору, в якому зрозуміло та доступно викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Договором.
З ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту вбачається, що на виконання умов договору № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року АТ «Ідея Банк» було перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 88300,00 гривень (а.с.9). 
Крім цього, АТ «Ідея Банк» було сплачено страховий платіж у розмірі 15021,99 гривень, що підтверджується ордером-розпорядження № 2 про сплату страхового платежу (а.с.9).
Тобто фактично відповідачка отримала 73278,01 гривень, про що вона не заперечувала, а також не заперечувала факт користування наданими їй кредитними коштами.
Згідно виписки з 03.09.2019 року по 25.07.2023 року, відповідачка погашала заборгованість, сплачувала проценти (а.с.14-17).
Зробивши оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. 
Верховний Суд у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. 
У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк», станом на 25.07.2023 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 104579,38 гривень, з яких: 55554,23 гривень - заборгованість за основним боргом; 18164,30 гривень - заборгованість за відсотками; 30860,85 гривень - заборгованість за іншими процентними платежами (а.с.13).
25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, пунктом 2.1 якого передбачено, що клієнт передає (відступає) фактору свої права вимоги, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с.18-25).
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу від 25.07.2023 року № 01.02-31/23, ТОВ «Росвен Інвест Україна» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року в розмірі 104579,38 гривень, з яких: 55554,23 гривень - заборгованість за основним боргом; 18164,30 гривень - заборгованість за відсотками; 30860,85 гривень - заборгованість за іншими процентними платежами (а.с.26-29).
Відповідно до рішення СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД №1 від 25.03.2024 року, назву ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінено на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.30).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом установлено, що 06.12.2021 року ОСОБА_1 здійснила останній платіж у сумі 15000,00 гривень, що підтверджується випискою за період з 03.09.2019 року по 25.07.2023 року (а.с.130-131).
Після цієї дати ОСОБА_1 не здійснювала жодних платежів.
У колонці «Кредит» загальна сума сплати відповідачкою становить 104368,15 гривень, а в колонці «Дебет» загальна сума отриманих відповідачкою коштів від банку становить 104368,15 гривень. Таким чином, дебет з кредитом мають однакові значення.
Тобто станом на 06 грудня 2021 року ОСОБА_1 повністю погасила тіло кредиту з відсотками. 
Крім того, первісний кредитор АТ «Ідея Банк» підтвердив відсутність в ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року (а.с.132). 
Це означає, що на момент укладення між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» (ТОВ «Росвен Інвест Україна») договору факторингу від 25.07.2023 року № 01.02-31/23 не існувало в ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому позивач не може пред`являти до відповідачки вимоги про стягнення боргу за спірним кредитним договором.
Положеннями статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 листопада 2023 року по справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову. 
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ТОВ «Свеа Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № Р24.23966.005653994 від 03.09.2019 року в розмірі 104579,38 гривень.
Оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено в повному обсязі, судовий збір та інші витрати до стягнення з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя