КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3387/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Стрижеуса А. М.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі представника позивача - адвоката Головачевої О. М., 
відповідача - ОСОБА_1 та в її інтересах адвоката Дзявун Ю. С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюадвоката Дзявун Юлії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на ухвалу Печерського районного суду міста Києва у складі судді Бусик О. Л.
від 23 жовтня 2025 року
у цивільній справі № 757/35518/25-ц Печерського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Головачева Ольга Миколаївна,
до ОСОБА_1 
про повернення безпідставно набутих коштів, 
В С Т А Н О В И В:
В липні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки 1 550 100 грн як безпідставно набуті грошові кошти, 3 % річних у розмірі 31 302 грн 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 175 428 грн 91 коп. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 y розмірі 1 756 831,32 грн та які обліковуються на банківському рахунку: IBAN НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Приватбанк», а також на будь-яких інших рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в банках або інших фінансових установах, незалежно від валюти рахунку
В жовтні 2025 року від адвоката Головачевої О. М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належній ОСОБА_1 , а саме на:
- квартиру, реєстраційний номер майна 1172036, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 64,5 кв. м;
- житловий будинок, реєстраційний номер майна 12901603, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 53,8 кв. м.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на:
- квартиру, реєстраційний номер майна 1172036, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 64,5 кв. м;
- житловий будинок, реєстраційний номер майна 12901603, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 53,8 кв. м.
В апеляційній скарзі адвокат Дзявун Ю. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів її дійсного фінансового стану або реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду. Звертає увагу на те, що Печерським районним судом міста Києва вже було постановлено ухвалу від 14.08.2025, якою накладено арешт на її грошові кошти у розмірі 1 756 831,32 грн на всіх банківських рахунках. Апелянт стверджує, що накладення додаткового арешту на квартиру та житловий будинок становить «подвійне забезпечення», яке виходить за межі суми позовних вимог. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 381/4019/18 від 12.02.2020, вказуючи, що заходи забезпечення мають бути співмірними та застосовуватися лише у разі дійсної необхідності. Також апелянт зауважує, що позивач не обґрунтував ризики невжиття заходів належними доказами, обмежившись загальними припущеннями. Вважає, що оскаржуване рішення істотно порушує її конституційне право власності та баланс інтересів сторін. Наголошує на висновках Великої Палати Верховного Суду у справі № 753/22860/17 від 15.09.2020 щодо обов`язку суду співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів із потенційною шкодою від їх невжиття. Апелянт переконана, що наявний арешт рахунків є цілком достатнім для гарантування інтересів позивача.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Головачева О. М., в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, ухвалу суду залишити без змін. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною, оскільки правова підстава для утримання відповідачкою коштів у сумі 1 550 100,24 грн відпала після скасування вироку Верховним Судом 17.04.2025. Звертає увагу на недобросовісну процесуальну поведінку відповідачки, що полягає у затягуванні розгляду справи та ігноруванні вимог про повернення безпідставно набутого майна. Зазначає, що попередньо вжитий арешт банківських рахунків виявився неефективним, оскільки фактична наявність коштів на них є недостатньою для покриття ціни позову. Стверджує, що згідно з висновками Верховного Суду у справі № 759/22148/24 від 06.08.2025, накладення арешту на різні види майна в межах суми позову не є подвійним забезпеченням. Вважає вжиті заходи співмірними та необхідними для запобігання труднощам у виконанні майбутнього судового рішення.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дзявун Ю. С., підтримали апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.
Представник позивача - адвоката Головачева О. М., проти задоволення скарги заперечила з підстав викладених у відзиві, просила залишити ухвалу суду без змін, а скаргу без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення, представник позивача вказувала, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року у вказаній справі накладено арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 y розмірі 1 756 831,32 грн та які обліковуються на банківському рахунку: IBAN НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Приватбанк», а також на будь-яких інших рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в банках або інших фінансових установах, незалежно від валюти рахунку.
Водночас, фактична наявність та розмір грошових коштів на арештованих рахунках виявився недостатнім для повного та реального виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Тому вважала, що існує об`єктивна необхідність у додатковому забезпеченні позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник реальний спір щодо повернення безпідставно набутих коштів у порядку ст. 1212 ЦК України після скасування обвинувального вироку. Встановивши, що вжитий раніше арешт грошових коштів на рахунках відповідачки не забезпечив фактичного блокування суми, еквівалентної ціні позову, суд дійшов висновку про об`єктивну необхідність додаткового обтяження нерухомості. Суд врахував обставини скасування вироку та наявність у відповідачки невиконаного обов`язку з повернення 1 756 831,32 грн (з урахуванням інфляційних та 3 % річних). Суд виходив із того, що ризик відчуження відповідачкою квартири та будинку може унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову. Керуючись вимогами ст.ст. 149-151 ЦПК України та практикою Верховного Суду, суд визнав обраний позивачем спосіб забезпечення співмірним та таким, що відповідає інтересам правосуддя.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
За своєю правовою природою забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, спрямованих на запобігання виникненню перешкод для реального виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, якщо без їх застосування права, свободи та законні інтереси заявника будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має встановити наявність спору, ризику незабезпечення ефективного захисту та співмірність обраного заходу із вимогами (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22). 
Колегією встановлено, що між сторонами існує спір щодо повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 1 756 831,32 грн. Вжиття заходів забезпечення на цій стадії не є вирішенням спору по суті, а спрямоване на запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення, у разі задоволення позову.
Колегія суддів зазначає, що підставою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
Досліджуючи матеріали справи, колегія встановила, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження № 7889493 від 19.08.2025, на банківських рахунках відповідачки відсутні грошові кошти у обсязі, спроможному забезпечити виконання рішення у разі задоволення позову. Таким чином, вжитий раніше захід у вигляді арешту рахунків (ухвала від 14.08.2025) фактично не забезпечує майновий інтерес позивача. Крім того, згідно з витягами з ДРРП, вартість квартири складає 9 827 грн, а житлового будинку - 22 727 грн. Вказане свідчить, що сукупна вартість обтяженого майна та коштів не перевищує розміру позовних вимог.
Щодо доводів про «подвійне забезпечення», колегія суддів керується правовим висновком Верховного Суду (постанова від 06.08.2025 у справі № 759/22148/24), де зазначено, що накладення арешту одночасно на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти не є порушенням, якщо такі заходи вживаються у межах ціни позову. Судом встановлено, що арешт рахунків не призвів до фактичного резервування необхідної суми коштів через їх відсутність. Водночас апелянтом не було надано жодних доказів на спростування інформації про відсутність достатніх грошових коштів на її банківських рахунках, так само як і не спростовано відомості щодо вартості нерухомого майна, на яке накладено арешт. 
За відсутності такого спростування, посилання апелянта на «подвійне забезпечення» та неспівмірність заходів є необґрунтованими, оскільки сукупна вартість обтяженого нерухомого майна та залишків на грошових рахунках очевидно не перевищує розміру позовних вимог. Накладення арешту на нерухомість за таких обставин є адекватним кроком для досягнення мети забезпечення позову. 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Встановлена матеріалами справи та не спростована апелянтом відсутність достатніх коштів на рахунках при наявності значного за обсягом майнового спору підтверджує реальність ризику невиконання рішення суду. Обраний захід забезпечення у вигляді арешту не позбавляє апелянта права володіння та користування житлом, а лише обмежує право розпорядження ним, що є адекватним та пропорційним втручанням у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
За таких обставин, оскільки апелянт не довела наявності у неї грошових активів, достатніх для забезпечення позову в інший спосіб, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту нерухомості.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Дзявун Юлії Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

А. М. Стрижеус