Дата документу 04.05.2026
Справа № 334/9362/25
Провадження № 2/334/636/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя в складі: 
головуючого судді Козлової Н.Ю., 
при секретарі Александровій А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію,

В С Т А Н О В И В :
Представник АТ «Запоріжжяобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електричної енергії, посилаючись на невиконання зобов`язання щодо сплати за отриману електричну енергію з боку відповідача. Зазначивши в позові, що ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 про користування електроенергією, обов`язок по сплаті за використану електричну енергію не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 734,81 грн, за період з 01.09.2018р. по 01.01.2019р., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 року справу передано для розгляду головуючому судді Козловій Н.Ю.
07 листопада 2025 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернулася до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
13 листопада 2025 року надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від 13.11.2025 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Інші процесуальні дії не вчинялися.
Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідачка повідомлена про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідачка відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 
Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні.
Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. 
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
З позовної заяви судом встановлено, що ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 про користування електроенергією, обов`язок по сплаті за використану електричну енергію не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 734,81 грн, за період з 01.09.2018р. по 01.01.2019р..
В обґрунтування позовних вимог представником позивача не надано жодного доказу про наявність заявленої заборгованості. 
Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. 
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. 
Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Так, позивач долучив до позову довіреність, адвокатське свідоцтво, витяг АТ ЗОЕ та докази сплати судового збору. З моменту звернення до суду з 05.11.2025 року представником позивача не долучено жодного доказу наявності заборгованості. 
У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Позивач не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні та довести обставини пред`явлення такого позову, його обґрунтування та надати суду доводи щодо наявності заборгованості та відповідно розрахунку такої заборгованості. У заяві від 26.01.2026 року представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Проте, все вищенаведене беззаперечно та достеменно свідчить, що позивачем не доведено та не долучено до позову жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 734,81 грн. 
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати слід залишити за позивачем. 
Керуючись ст. ст. 10 - 13, 81, 141, 258-265, ст. 267-268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за електроенергію - відмовити у повному обсязі. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 04.05.2026 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.