ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1266/26 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
представника відповідача Мурзи О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Головного слідчого управління Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора та Головного слідчого управління Національної поліції України, в якому просив суд:
- визнати протиправною спільну бездіяльність Головного слідчого управління Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невжитті заходів щодо повернення закордонного паспорта ОСОБА_1 після припинення дії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі ЄУН 757/47166/25-к, що було єдиною правовою підставою для його утримання, та зобов`язати Головне слідче управління Національної поліції України та Офіс Генерального прокурора спільно вжити всі необхідні та достатні дії для негайного повернення ОСОБА_1 закордонного паспорта, який утримується без законних підстав;
- стягнути солідарно з Головного слідчого управління Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі мінімально гарантованої суми за період з 20.11.2025 по 31.12.2025 включно - 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора та Головного слідчого управління Національної поліції України про виконання протиправною бездіяльністю щодо невиконання ухвали суду.
Не погодившись з такою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою та зазначає про те, що суд першої інстанції допустив фундаментальну помилку у визначенні предмета спору, фактично підмінивши матеріально-правову природу заявлених вимог, що призвело до неправомірного позбавлення позивача доступу до правосуддя. Із змісту позовної заяви прямо випливає, що позивач не оскаржує дії з виконання судового рішення у кримінальній справі, не вимагає примусового виконання ухвали Печерського районного суду, не ставить питання про контроль за виконанням рішення у порядку статей 382- 383 КАС України. Натомість предметом спору є самостійна триваюча протиправна бездіяльність суб`єктів владних повноважень, яка виникла після припинення дії судової ухвали, тобто поза межами будь-якого кримінального провадження та поза межами процесуальних механізмів КПК України. Саме ця обставина принципово змінює юрисдикційну природу спору та виводить його у площину класичних публічно-правових відносин.
Суд першої інстанції проігнорував ключовий критерій юрисдикції, сформульований Великою Палатою Верховного Суду, відповідно до якого визначальним є не походження спірної ситуації, а характер правовідносин і сутність права, за захистом якого звертається особа (постанови ВП ВС від 26.02.2020 у справі № 520/1820/19, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 10.04.2019 у справі № 9901/2/19). У цій справі позивач захищає не процесуальне право учасника кримінального провадження, а своє право на повагу до приватного життя та правового статусу особи, порушене поза будь-якою процесуальною формою, шляхом свавільного утримання офіційного документа органом виконавчої влади без чинної правової підстави.
Суд, посилаючись на статті 370, 382, 383 КАС України та практику Верховного Суду щодо неможливості зобов`язання виконувати судове рішення шляхом нового позову, застосував норми, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки у даній справі відсутнє судове рішення адміністративного суду, що підлягає виконанню, і відсутній будь-який виконавчий документ, у зв`язку з яким могла б виникати процедура судового контролю. Таким чином, суд штучно сконструював неіснуючу процесуальну модель, у межах якої підмінив реальний спір про публічно-правову бездіяльність вигаданим спором про виконання судового рішення. Це є класичним прикладом підміни предмета спору судом, що прямо заборонено стандартами справедливого суду.
У цій справі предметом втручання з боку держави є не будь-яке похідне право, а незаконне та триваюче утримання офіційного документа особи органами публічної влади після повного припинення будь-яких правових підстав для такого утримання. Саме по собі утримання паспорта є самостійною формою втручання у сферу приватного життя та правового статусу особи, оскільки офіційні документи становлять ядро юридичної ідентичності особи та її існування у правовому просторі.
На підставі вищевикладеного, апелянт вимагає виконати закон: 
1) скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 320/1266/26 - повністю; направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 
2) розгляд справи здійснювати із повідомленням сторін, ухвалити судове рішення про участь позивача ОСОБА_1 та представника позивача Криворучко Лариси Сергіївни в усіх судових засіданнях в судовій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів через зареєстрований Криворучко Л.С. та ОСОБА_1 Електронний кабінет в ЕСІТС у підсистемі «Відеоконференцзв`язок» (ВКЗ), та повідомляти про дату і час судового засідання не менше чим за три дні до кожного судового засідання у справі; копії ухвал надіслати до електронного кабінету Криворучко Л.С. та ОСОБА_1 в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд». 
3) внести РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_1 та РНОКПП представника позивача Криворучко Л.С. 3073912669 додаткових відомостей про учасників справи, переводити усі без виключення паперові матеріали судової справи в електронну форму та приєднувати до електронної судової справи.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026 та від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.04.2026 о 11:30 год.
17.01.2026 представник Офісу Генерального прокурора подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 без змін; справу розглядати за участю представника Офісу Генерального прокурора. 
18.02.2026 апелянт подав заперечення та просить апеляційну скаргу задовольнити повністю, скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі № 320/1266/26, направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2026 задоволено клопотання апелянта та його представника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судове засідання 29.04.2026 прибув представник відповідача. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, до відеоконференції не приєднались, що зафіксовано у протоколі судового засідання. Відповідних клопотань та причин неявки, суду не повідомлено.
Колегія суддів, порадившись на місці та заслухавши думку сторін, ухвалила здійснювати розгляд справи за фактичної явки учасників. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Предметом оскарження позивач визначив бездіяльність Головного слідчого управління Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невжитті заходів щодо повернення закордонного паспорта після припинення дії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі ЄУН 757/47166/25-к.
Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, колегія суддів дослідила зміст ухвали суду у справі №757/47166/25-к та встановила наступне.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 26 вересня 2025 року у справі №757/47166/25-к клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки, Офісу Генерального прокурора Петросяна А.М. про продовження строку дії обов`язків задоволено. Продовжено, в межах строку досудового розслідування, до 19.11.2025 строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати підозрюваного: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першим викликом; не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає та працює без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; продовжити зберігання у відповідних органах державної влади паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; уникати спілкування із свідками, потерпілими, іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.
У вступній частині означеної ухвали вказано про розгляд судом клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора Петросяна А.М. про продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на наведене, зміст вищенаведеної ухвали не вказує на обов`язок Головного слідчого управління Національної поліції України та Офісу Генерального прокурора вжити заходи щодо повернення закордонного паспорта ОСОБА_1 після припинення її дії.
Інші ухвали у справі №757/47166/25-к у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Офісу Генерального прокурора повідомив про те, що після внесення застави у встановленому судом розмірі та звільнення ОСОБА_1 з під варти, строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі № 757/47166/25-к продовжено до 19.11.2025 включно. Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03.10.2025 у справі № 534/2675/25 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 12023226020000020 від 02.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 301-1, ч. 2 ст. 209 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України. Під час судового розгляду обвинувального акту обвинуваченим ОСОБА_1 до суду подано клопотання про повернення паспорту, а також про скасування запобіжного заходу у вигляді застави, які на теперішній час не розглянуті через неявку учасників судового розгляду.
Мотивуючи позовні вимоги позивач вказав про те, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі № 757/47166/25-к продовжено, в межах строку досудового розслідування, до 19.11.2025 строк дії покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та продовжено зберігання у відповідних органах державної влади паспорту для виїзду за кордон. Станом на дату подання позовної заяви (січень 2026 року) строк дії вищевказаної ухвали сплинув, однак паспорт для виїзду за кордон не повернуто, у зв`язку з чим, на його думку, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі № 757/47166/25-к в цій частині не виконана відповідачами. 
Наведене свідчить про наявність клопотання ОСОБА_1 про повернення паспорту, у межах кримінального судочинства, та вимоги до адміністративного суду зобов`язати Головне слідче управління Національної поліції України та Офіс Генерального прокурора виконати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі № 757/47166/25-к шляхом повернення закордонного паспорта.
Надаючи правову оцінку наявності підстав для відмови у відкритті провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 171 КАС України передбачає, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
При цьому поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Із наведених норм вбачається, що для вирішення питання про належність спору до адміністративної юрисдикції визначальним є не лише формальний статус відповідача, а насамперед характер спірних правовідносин, зміст порушеного права та спосіб судового захисту, якого просить особа.
Приписами пункту 2 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
На підставі аналізу наведених норм колегія суддів дійшла послідовного висновку про те, що порушені позивачем питання щодо продовження, зміни чи скасування запобіжного заходу, а також інші питання щодо судового розгляду у межах кримінального судочинства вирішуються лише тим судом, у провадженні якого перебуває обвинувальний акт стосовно позивача.
Фактичні обставини справи не свідчать про виникнення спору з приводу прийняття відповідачами владного управлінського рішення у сфері публічного адміністрування. У межах спірних правовідносин відповідачі не реалізують щодо позивача владно-розпорядчих управлінських функцій у значенні статті 4 КАС України.
У даному випадку відсутній той обов`язковий елемент публічно-правового спору, за якого одна сторона саме владно управляє поведінкою іншої сторони, приймає щодо неї обов`язкові приписи чи індивідуальні акти у сфері публічного адміністрування, а спір виникає саме у зв`язку з виконанням або невиконанням таких управлінських функцій. Предметом судового контролю, як його формулює позивач, є не законність управлінського акта, дій чи бездіяльності, а обов`язок повернення закордонного паспорта після припинення дії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2025 у справі ЄУН 757/47166/25-к.
Таким чином, перевірка дій відповідачів знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за такими позовними вимогами відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки відповідні питання підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі №340/6256/24 у постанові від 20 листопада 2025 року.
Доводи апеляційної скарги про порушення права на доступ до суду та ефективний засіб юридичного захисту підлягають відхиленню, оскільки відмова у відкритті провадження з підстав неналежності спору до адміністративної юрисдикції не означає позбавлення особи права на судовий захист як такого. Процесуальний закон вимагає лише звернення до належного суду та у належному виді судочинства. Тобто у цій справі йдеться не про відмову в доступі до правосуддя взагалі, а про недопустимість розгляду відповідних вимог саме адміністративним судом.
Висновки суду першої інстанції щодо спрямованості позовних вимог на виконання ухвали в кримінальній справі №757/47166/25-к та права позивача на звернення до відповідного адміністративного суду з дотриманням процедури, встановленою статтями 287, 382, 383 КАС України, колегія суддів не погоджує, оскільки у цій справі належить відмовити у відкритті провадження з тих підстав, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини ухвали.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі №320/1266/26, виклавши її в редакції цієї постанови.
У іншій частині ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі №320/1266/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено та проголошено 29 квітня 2026 року

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан