Справа № 199/14380/25
(2/199/1323/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

02 березня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого - судді Богун О.О., 
при секретареві Дубовик А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову посилаючись на те, що 15 січня 2021 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого відповідачка отримала від позивачки у позику грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США. Наведена обставина підтверджується також розпискою, складеною відповідачкою оригінал якої наявний у позивачки. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалась повернути борг у розмірі 30 000 доларів США, а також 2,5% річних в строк до 15.01.2022 року. Однак до теперішнього часу сума боргу не повернута. На усні звернення відповідачка не реагує.
У зв`язку з вище викладеним позивач вимушена звернутись до суду з захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року справу прийнято суддею до свого провадження та вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15 січня 2026 року вирішено закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 15 січня 2021 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого відповідачка отримала від позивачки у позику грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США. Наведена обставина підтверджується також розпискою, складеною відповідачкою оригінал якої наявний у позивачки. Згідно умов договору відповідачка зобов`язалась повернути борг у розмірі 30 000 доларів США, а також 2,5% річних в строк до 15.01.2022 року. Однак до теперішнього часу сума боргу не повернута. На усні звернення відповідачка не реагує.
За визначенням, наданим у ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_3 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк і спосіб грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, що підлягає присудженню з відповідача на користь позивача, а також заборгованість за процентами за користування позикою, при вирішенні вимог про стягнення яких суд виходить з наступного.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). 
Згідно вимог ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За ст. 256 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідачем ОСОБА_2 02 березня 2026 року через канцелярію суду було подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки на її думку відповідачем пропущений строк подання позовної заяви до суду щодо стягнення заборгованості за договором позики.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у зв`язку з тим що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Тому суд приходит до висновку що позов не підлягає задоволенню за даних підстав.
Згідно з частиною першою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 81, 141, 209, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу – залишити без задоволення.
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.О.Богун

02.03.2026