ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/17459/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2024 №0038526-2410-1617-UA53060190000015369, №0038525-2410-1617-UA53060190000015369, №0038524-2410-1617-UA53060190000015369, від 28.06.2025 №0754328-2411-1601-UA53060190000015369.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не є власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відповідач безпідставно визначив йому податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021– 2024 роки як фізичній особі — власнику об`єкта нежитлової нерухомості. Позивач вказував, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2020 року ним було набуто право власності на зерносховище загальною площею 2305,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас ухвалою судді Лохвицького районного суду від 06.04.2020 на зазначене зерносховище накладено арешт, а рішенням Чорнухинського районного суду від 18.03.2021 по справі № 538/615/20 договір купівлі-продажу цього зерносховища визнано недійсним з моменту його укладення. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/17459/25. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
16.01.2026 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 закріплений на праві власності, зокрема об`єкт нерухомого майна: приміщення, виробниче риміщення (навіс для зерна) - зерносховище за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2305,2 кв.м. За доводами відповідача, станом на дату формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач був власником будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначає, що підставою для визначення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості є саме дані Державного реєстру.
Ухвалою суду від 22.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
28.04.2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено, що сам по собі факт внесення до Державного реєстру речових прав запису про право власності позивача на зерносховище літ. А, загальною площею 2305,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1851855953226, не може бути достатньою підставою для оподаткування. Позивач наголошує, що, по-перше, ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.04.2020 року по справі № 538/532/20 на вказаний об`єкт нерухомого майна було накладено обтяження у вигляді заборони будь-якого його використання. По-друге, лише після скасування заходів забезпечення позову ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.06.2025 року, якою було скасовано арешт зазначеного зерносховища, новим власником було переоформлено право власності та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав. Крім того, позивач зазначає, що контролюючим органом не доведено факту отримання ним доходу від передачі в оренду чи іншого платного використання зерносховища літ. А, загальною площею 2305,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На думку позивача, про наявність такої діяльності могло б свідчити притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення — провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності у випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи, встановив такі обставини. 
З матеріалів справи вбачається, 17.01.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу було набуто право власності на зерносховище загальною площею 2305,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.04.2020 року по справі № 538/538/20 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зерносховище - літ. А, загальною площею 2305,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1851855953226, із забороною відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.
Рішенням Чорнухинського районого суду Полтавської області від 18.03.2021 року по справі № 538/615/20, зокрема визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі продажу зерносховища, загальною площею 2305,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 укладений 17 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексом 50696558 від 17.01.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 05.08.2025 року №438140726, на підставі рішення Чорнухинського районого суду Полтавської області від 18.03.2021 року по справі № 538/615/20, внесено 01.08.2025 року запис про припинення права власності ОСОБА_1 на зерносховище, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
26.02.2024 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення - рішення:
- № 0038526-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2021 рік у розмірі 69156,00 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості.
- № 0038525-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 14983,80 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості.
- № 0038524-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 15444,84 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості.
28.06.2025 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 0754328-2411-1601-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 16366,92 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості.
Позивач, не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 265 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачає, що саме власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (фізичні та юридичні особи) є платниками цього податку.
Для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: (1) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або (2) відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або (3) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності.
Таким чином, законодавець передбачив кілька джерел, з яких податковий орган може отримати відомості, необхідні для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. За наведеного правового регулювання суд критично оцінює довід податкового органу, що підставою для визначення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості є тільки дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Платником податку є саме власник об`єкта оподаткування, а не особа, про яку до Державного реєстру речових прав внесено запис як про власника. Державний реєстр є лише джерелом інформації, зокрема, щодо характеристик бази оподаткування.
Вирішуючи питання щодо пріоритету даних, які має використовувати податковий орган, у разі наявності підтверджених розбіжностей між відомостями, що містяться у Державному реєстрі та у документах платника податків, суд враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За визначенням, наведеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
За правилами частини другої статті 12 Закону №1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Питання застосування норми частини другої статті 12 Закону №1952-IV вже неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду. Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 24 січня 2020 року (справа №910/10987/18), від 26 жовтня 2022 року (справа №538/2185/14-ц), від 20 лютого 2018 року (справа №917/553/17), Верховний Суд дійшов висновку, що нормою частини другої статті 12 Закону №1952-IV законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії, та які мають пріоритет над записами, що містяться у цьому Державному реєстрі.
При цьому усталеною є також позиція Верховного Суду, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для його виникнення.
Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 02 липня 2019 року (справа №48/340), від 12 березня 2019 року (справа №911/3594/17), від 19 січня 2021 року (справа №916/1415/19), відомості Державного реєстру презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Отже, за загальним правилом, якщо особа заперечує актуальність відомостей, внесених до Державного реєстру, останні можуть бути спростовані шляхом надання для дослідження документів, на підставі яких відповідне право було набуто чи припинено. Аналогічний підхід впроваджено законодавцем і у нормі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, яка передбачає можливість встановлення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки на підставі відомостей Державного реєстру, але й з урахуванням оригіналів документів платника податків, зокрема документів про право власності. Під документами про право власності слід розуміти як документи щодо набуття такого права, так і щодо його втрати платником податків.
Суд враховує, що порядок взаємодії між платником податків та контролюючим органом, зокрема унормований підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України, відповідно до якого платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
При цьому абзац другий підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлює, що у разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Отже, приведений вище підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 267 ПК України прямо передбачає, що за наявності розбіжностей між даними податкового органу і даними платника податків, пріоритет мають дані, підтверджені таким платником на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності (його набуття чи втрати).
Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податковий орган повинен використовувати не тільки дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але й наявні відомості, що містяться в оригіналах відповідних документів платника податків, зокрема в документах на право власності (за умови їх подання). За наявності розбіжностей у таких даних оригінали документів, надані платником, зокрема документи на право власності, мають пріоритет над даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При формуванні вищевказаних висновків судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.02.2024 у справі № 440/9997/22.
З матеріалів цієї справи слідує, що 17.01.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу було набуто право власності на зерносховище загальною площею 2305,2 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому Лохвицький районний суд Полтавської області ухвалою від 06.04.2020 року по справі № 538/538/20 вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зерносховище - літ. А, загальною площею 2305,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1851855953226, із забороною відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.
Крім того, Чорнухинський районий суду Полтавської області рішенням від 18.03.2021 по справі № 538/615/20, зокрема визнав недійсним з моменту його укладення договір купівлі продажу зерносховища, загальною площею 2305,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 укладений 17 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексом 50696558 від 17.01.2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
За правилами частини першої статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
З урахуванням змісту наведених вище судових рішень суд погоджується із доводом позивача, що він у звітному періоді не був власником спірної нежитлової нерухомості, оскільки правочин, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав зерносховище, було визнано недійсним судом. Отже, станом на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивач відповідно до вимог підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України не мав статусу платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, стосовно нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останній не мав будь-яких речових прав на спірне нерухоме майно у зв`язку зі скасуванням підстав, на яких вони виникли.
Враховуючи викладене, суд не може погодитись із доводом відповідача про те, що з 17.02.2020 по 01.08.2025 позивач відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був власником нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Такі висновки ґрунтуються на неправильному застосуванні підпункту 266.1.1 пункту 266.1, підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України у взаємозв`язку із статтями 2, 12 Закону №1952-IV.
Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем, також підлягає відхиленню. Суд наголошує, що визначальним для сплати спірного у цій справі податку є саме обставини існування права власності на нерухоме майно, проте, такого права позивач у спірний період не мав. 
Відповідно, податкові повідомлення-рішення від 26.02.2024 №0038526-2410-1617-UA53060190000015369, №0038525-2410-1617-UA53060190000015369, №0038524-2410-1617-UA53060190000015369, від 28.06.2025 №0754328-2411-1601-UA53060190000015369 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В даній справі відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності податкових повідомлень-рішень:
від 26.02.2024 № 0038526-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2021 рік у розмірі 69156,00 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості;
від 26.02.2024 № 0038525-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 14983,80 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості;
від 26.02.2024 № 0038524-2410-1617-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 15444,84 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості4;
від 28.06.2025 № 0754328-2411-1601-UA53060190000015369, яким визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 16366,92 грн. за платежем – податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власником об`єктів нежитлової нерухомості.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.02.2024 №0038526-2410-1617-UA53060190000015369, №0038525-2410-1617-UA53060190000015369, №0038524-2410-1617-UA53060190000015369, від 28.06.2025 №0754328-2411-1601-UA53060190000015369. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н.Ю. Алєксєєва