ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/19775/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - ДП «Україна», позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, скаржник-1) - Зеров К.О. (адвокат), Змієвець О.П. (самопредставництво), 
відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» (далі - ДП «Зоря», відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, скаржник-2) - Короєд С.О. (адвокат), Саленко Я.Ю. (адвокат),
третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ДП «Зоря»:
1) Національної поліції України (далі - НПУ, третя особа-1) - Чугай О.О. (самопредставництво),
2) Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС, третя особа-2) - Рябушиць Я.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ДП «Україна»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 (головуюча - суддя Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Тищенко А.І.),
постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 (головуюча - суддя Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Тищенко А.І.),
постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 (головуюча - суддя Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Тищенко А.І.)

та касаційну скаргу ДП «Зоря»
на постанову (додаткову) Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 (головуюча - суддя Тарасенко К.В., судді Кравчук Г.А., Тищенко А.І.)

у справі за позовом ДП «Україна» 
до ДП «Зоря»
про захист порушених прав інтелектуальної власності,
та за зустрічним позовом ДП «Зоря»
до ДП «Україна»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ДП «Зоря»: 1) НПУ, 2) МВС,
про визнання недійсним свідоцтва та визнання відсутніми авторських майнових прав на твір.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Предметом судового розгляду за первісним позовом є наявність / відсутність порушення майнових авторських прав на твір.

Предметом судового розгляду за зустрічним позовом є наявність / відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, визнання відсутніми авторських майнових прав на твір.

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. ДП «Україна» звернулося до суду з позовом до ДП «Зоря», в якому просило (з урахуванням заяв про зміну предмета позову від 12.01.2024 та від 23.04.2024):

- визнати дії ДП «Зоря» щодо використання службового твору - графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти) [далі - Твір] такими, що порушують майнові авторські права ДП «Україна» за свідоцтвом від 01.03.2021 № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір (далі - Свідоцтво);

- заборонити ДП «Зоря» використання Твору за Свідоцтвом шляхом виготовлення бланків службових посвідчень НПУ без дозволу ДП «Україна»;

- стягнути з ДП «Зоря» до Державного бюджету України штраф у розмірі 10 % від суми, присудженої судом на користь ДП «Україна», та стягнути з ДП «Зоря» на користь ДП «Україна» кошти в розмірі 1 382 690,00 грн як упущену вигоду внаслідок порушення авторського права.

1.2. Первісні позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на те, що відповідач при виготовлені бланків службових посвідчень для НПУ використовує належний позивачу Твір за Свідоцтвом, що за відсутності згоди позивача за первісним позовом на використання такого твору порушує його авторські майнові права.

1.3. ДП «Зоря» звернулося до суду із зустрічним позовом до ДП «Україна», в якому просило визнати:

- недійсним Свідоцтво про реєстрацію авторського права на Твір, авторські права на який належать ДП «Україна»;

- відсутніми у ДП «Україна» авторські майнові права на Твір.

1.4. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що Свідоцтво незаконно засвідчує факт, якого не існує, оскільки ДП «Україна» не належать авторські майнові права на твір - дизайн бланка службового посвідчення НПУ з підстав його затвердження наказом МВС від 26.04.2017 № 347, який за своїм характером є нормативно-правовим актом, після чого спірний дизайн став ознакою поліції як органу державної влади, а отже, втратив статус об`єкта авторського права, що охороняється в силу закону, відповідно, у ДП «Україна» відсутні авторські майнові права на Твір.

2. Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Справу суди розглядали неодноразово.

2.2. За результатами нового розгляду справи № 910/19775/23 Господарський суд міста Києва рішенням від 01.08.2025 (головуюча - суддя Блажівська О.Є.) первісний позов задовольнив; у задоволенні зустрічного позову відмовив.

2.3. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 19.08.2025 (головуюча - суддя Блажівська О.Є.) заяву ДП «Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнив частково; стягнув з ДП «Зоря» на користь ДП «Україна» 90 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також 90 000,00 грн витрат на проведення експертизи. У решті заяви відмовив.

2.4. Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.09.2025 (головуюча - суддя Блажівська О.Є.) здійснив поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2024, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 у справі № 910/19775/23 (які ухвалені при первісному розгляді цієї справи).

2.5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 19.02.2026 у цій справі апеляційні скарги ДП «Зоря» та НПУ на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 задовольнив, оскаржуване судове рішення скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовив, а зустрічні позовні вимоги задовольнив. Здійснив новий розподіл судових витрат (судового збору).

2.6. Північний апеляційний господарський суд постановою від 04.03.2026 у цій справі апеляційну скаргу ДП «Зоря» задовольнив, апеляційну скаргу ДП «Україна» залишив без задоволення; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 у справі № 910/19775/23 скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ДП «Україна» про ухвалення додаткового рішення відмовив у зв`язку зі скасуванням рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025, невід`ємною складовою частиною якого є додаткове рішення від 19.08.2025.

2.7. Північний апеляційний господарський суд постановою (додатковою) від 16.03.2026 у цій справі заяву ДП «Зоря» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23 задовольнив частково, ухвалив додаткову постанову до постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026, стягнув з ДП «Україна» на користь ДП «Зоря» 100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 35 000,00 грн судових витрат на проведення експертизи. У задоволенні решти заяви відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. ДП «Україна», посилаючись на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просить, зокрема, таке:

- передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду;
- скасувати оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції;
- судові рішення місцевого господарського суду залишити без змін;
- судові витрати покласти на ДП «Зоря».

3.1.1. Також скаржник-1 у касаційній скарзі вказав таке: «Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач понесла і які очікує понести в зв`язку із апеляційним переглядом судового рішення: …2. Витрати на професійну правничу допомогу 25 000,00 грн».

3.2. ДП «Зоря», посилаючись на ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення з порушенням норм процесуального права, просить про таке:

«Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 березня 2026 року у справі № 910/19775/23 в частині стягнення з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на користь Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000 грн 00 коп. змінити, збільшивши розмір відшкодування вказаних витрат до 184 881 грн 90 коп. В іншій частині додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16 березня 2026 року залишити без змін».

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1. У касаційній скарзі ДП «Україна» вказує на неправильне застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає про наявність підстав касаційного оскарження зазначених спірних судових рішень, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.1. Скаржник-1 зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, вказує, що постановою Верховний Суд від 20.02.2025 у справі № 910/19775/23 наголосив на необхідності, зокрема: (2) урахування правового режиму об`єкта авторського права, яким є службовий твір, однак вказаний припис залишив поза увагою колегія суддів Північного апеляційного господарського суду; (3) встановлення ….. можливості надання правової охорони такому об`єкту авторського права, як дизайн бланка в цілому, однак вказаний припис проігнорований колегією суддів апеляційного господарського суду.

4.1.2. Також ДП «Україна» вказує на відсутність правових висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме:

- статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункту 4 частини першої статті 35, статей 35, 37 ГПК України у спорах щодо авторського права (інтелектуальної власності);

- статті 1 Протоколу 1 Конвенції, частини третьої статті 418 та пункту 1 частини першої статті 434 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 01.12.2022 № 2811-IX (далі - Закон № 2811), статті 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 № 3792-XII [далі - Закон № 3792] (з приводу автоматичного припинення прав інтелектуальної власності на об`єкт інтелектуальної власності, який включили як додаток до об`єкта, що не охороняється авторським правом, - офіційного документа державної влади); 

- статей 207, 1107 ЦК України, частини третьої статті 180 Господарського кодексу України [далі - ГК України] (з приводу можливості укладення договору про розпорядження майновими правами інтелектуальної власності у спрощений спосіб - шляхом обміну листами та без визначення конкретних способів використання твору та ціни договору як його істотних умов);

- статті 48 ГПК України (щодо обов`язкового залучення співвідповідача - національного органу інтелектуальної власності, при оскарженні реєстрації об`єкта авторського права);

- статті 16 ЦК України (щодо можливості обрання такого способу захисту прав як «визнання права відсутнім» та оскарження свідоцтва про реєстрацію авторського права).

4.1.3. Також скаржник-1 зазначає, що:

- суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином, не з`ясував суб`єкта видачі свідоцтва та ухвалення рішення про його видачу, не встановив відсутності у ДП «Україна» повноважень (прав) видавати свідоцтво та ухвалювати відповідне рішення, не встановив інших обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого безпідставно задовольнив позовні вимоги за зустрічним позовом до неналежного відповідача;

- суд апеляційної інстанції не спростував факту створення твору та виникнення у ДП «Україна» авторських прав на нього, не встановив іншого автора твору або володільця майнових прав на твір; водночас суд ухвалив рішення про позбавлення позивача майнових прав на твір, чим порушив принцип непорушності прав інтелектуальної власності.

4.1.4. Щодо оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 скаржник-1 звернув увагу, що у справі № 910/19775/23 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, відповідно, на думку скаржника-1, оскільки оскаржувана постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 має бути скасована, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 залишено в силі, відповідно, постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 має бути скасована, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 залишено в силі.

4.1.5. Щодо оскарження постанови (додаткової) Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 скаржник-1 наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, однак цим критеріям означена постанова не відповідає, а отже, підлягає скасуванню; крім того, скаржник-1 зазначає, що самостійною підставою для скасування додаткової постанови є скасування основного рішення суду (постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026).

4.2. У касаційній скарзі ДП «Зоря» із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній додатковій постанові від 16.03.2026 застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, від 12.01.2023 у справі № 908/2702/21, у додаткових постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 922/1350/18, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19; скаржник-2 вважає незаконною, необґрунтованою оскаржувану додаткову постанову від 16.03.2026 в частині заниження розміру присуджених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийнятою з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 126, 129 ГПК України.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. ДП «Зоря» у відзиві на касаційну скаргу ДП «Україна» просило залишити касаційну скаргу без задоволення, зазначивши, зокрема, про необґрунтованість її доводів.

5.1.1. Також ДП «Зоря» у відзиві на касаційну скаргу просить Суд покласти судові витрати з касаційної скарги на ДП «Україна» та заявило про те, що протягом п`яти днів після ухвалення Верховним Судом постанови подасть докази на підтвердження витрат ДП «Зоря» на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 25 000,00 грн.

5.2. ДП «Україна» у відзиві на касаційну скаргу ДП «Зоря» заперечило проти доводів ДП «Зоря», викладених у касаційній скарзі, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило відмовити в її задоволенні.

5.3. Третя особа-1 у відзиві на касаційну скаргу ДП «Україна» заперечила проти доводів скаржника-1, зазначивши про їх необґрунтованість, і просила відмовити в її задоволенні та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

5.4. Третя особа-2 у відзиві на касаційну скаргу ДП «Україна» заперечила проти доводів скаржника-1, зазначивши про їх необґрунтованість, і просила відмовити в її задоволенні та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. На підставі наказу ДП «Україна» «Про створення робочої групи» від 19.10.2015 № 123/1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як працівники здійснили розробку графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1».

6.2. Відповідно до договорів від 30.08.2013 № 4 та від 10.09.2013 № 7, укладених ДП «Україна» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як працівниками, працівник, який перебуває з підприємством у трудових відносинах за трудовим договором, створює при виконанні трудового договору з підприємством об`єкти інтелектуальної власності, а підприємство набуває права інтелектуальної власності на такі об`єкти; сторони домовилися, що усі майнові права інтелектуальної власності на об`єкти інтелектуальної власності, створені працівником у зв`язку з виконанням трудового договору, належать підприємству.

6.3. ДП «Україна» згідно з листом від 05.11.2015 № 12/3725 надало розроблений його працівниками дизайн бланків «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» на затвердження МВС, після затвердження просило повернути дизайн бланків.

6.4. НПУ 27.11.2015 повернула ДП «Україна» затверджений дизайн бланку службового посвідчення для поліцейських та державних службовців органів, підрозділів та установ НПУ.

6.5. ДП «Україна» згідно з листом від 03.12.2015 № 83-12дск направило НПУ на розгляд для подальшого затвердження технічні описи бланка службового посвідчення, що видається державним службовцям, іншим працівникам МВС та бланка службового посвідчення, що видається поліцейським та державним службовцям органів, підрозділів та установ НПУ. У вказаному листі зазначено, що з метою підготовки відповідних проєктів актів Уряду, що розробляються МВС та НПУ, ДП «Україна» дозволило за потреби виготовляти копії надісланих документів, що надані в електронній версії в додатку. До означеного листа ДП «Україна» додало бланк службового посвідчення (лицьовий та зворотний бік), що видається поліцейським та державним службовцям органів, підрозділів та установ НПУ, його схематичну діаграму та технічний опис, в якому представлено, зокрема, вид та розмір бланка, матеріал для виготовлення, спосіб друкування, лицьовий та зворотній бік бланка службового посвідчення з детальним описом використаних елементів, кольорів, захисних сіток, розташування емблем НПУ та написів тощо. 

6.6. МВС 14.12.2015, керуючись статтею 17 Закону України «Про національну поліцію» (відповідно до якої поліцейський має, зокрема, посвідчення, зразок та порядок видання якого затверджується МВС), видало наказ № 1573 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень в органах, підрозділах та установах Національної поліції України», яким затвердило: (1) порядок оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень; (2) зразок бланка службового посвідчення; (3) опис бланка службового посвідчення.

6.7. НПУ 21.12.2015 вказаний наказ № 1573 разом із затвердженим описом бланка службового посвідчення, що видається поліцейським та державним службовцям НПУ, надіслала ДП «Україна» для підготовки проєкту договору на закупівлю цих бланків.

6.8. МВС 26.04.2017, керуючись статтею 17 Закону України «Про національну поліцію», видало наказ № 347 «Про організацію виготовлення та видачі службових посвідчень Національної поліції України», яким затвердило: (1) порядок оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень з додатками; (2) зразок бланка службового посвідчення; (3) опис бланка службового посвідчення. З моменту видачі наказу МВС від 26.04.2017 № 347 наказ МВС від 14.12.2015 № 1573 втратив чинність.

6.9. ДП «Україна» 05.02.2021 подало до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - Укрпатент) заявку про реєстрацію авторського права на службовий твір - графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти) - твір образотворчого мистецтва. У заяві вказано, що датою остаточного завершення роботи над твором є 05.11.2015. Відомості про твір не оприлюднювалися. У відомостях заяви про твір або частину твору, що включено до твору, права на який реєструються, значиться емблема НПУ, яка розташована на лицьовому (варіант 1) та зворотному (варіант 2) боці службового посвідчення. Згідно з технічним описом емблемою НПУ вважається: на лицьовій стороні службового посвідчення - стилізоване зображення слова «POLICE» з літерами UA, на зворотній стороні - геральдичний знак «восьмикутна зірка» з малим Державним Гербом України по центру.

6.10. Укрпатент 01.03.2021 на підставі свого рішення про реєстрацію авторського права ДП «Україна» на службовий твір видав заявнику свідоцтво № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір - графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти).

6.11. НПУ 10.09.2020, використовуючи затверджені наказом МВС від 26.04.2017 № 347 зразок та технічний опис бланків службового посвідчення (що вбачається з тендерної документації 2020 року), уклала договір про закупівлю з ДП «Зоря».

6.12. Як зазначає позивач за первісним позовом, НПУ протягом 2016 - 2021 років здійснювала замовлення та закупівлю бланків службового посвідчення НПУ у ДП «Україна», зокрема, за договором від 07.04.2021, однак у 2022 - 2023 роках НПУ відмовилася від закупівлі бланків службового посвідчення у позивача за первісним позовом, здійснюючи таку закупівлю у ДП «Зоря» за договорами від 24.06.2022 № 175НП та від 10.02.2023 № 20НП, додатками до яких є технічні характеристики товару - технічні описи бланка службового посвідчення згідно з наказом МВС від 26.04.2017 № 347.

6.13. У 2023 році ДП «Україна» звернулося до НПУ та ДП «Зоря» з листами про забезпечення прав правовласників у сфері авторського права, в яких, посилаючись на належне йому авторське право на службовий твір - графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти) за свідоцтвом від 01.03.2021 № НОМЕР_1, розроблений на прохання МВС від жовтня 2015 року, просило забезпечити дотримання прав ДП «Україна» як власника авторських майнових прав, який згоди на використання зареєстрованого службового твору третім особам не надавав.

6.14. Посилаючись на пункти «в», «г» частини першої статті 10 Закону № 3792-ХІІ і те що зразки бланків службового посвідчення НПУ та їх технічні описи затверджені наказом МВС від 26.04.2017 № 347, до того ж до моменту видачі свідоцтва від 01.03.2021 № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір, НПУ та ДП «Зоря» заперечили проти порушення ними авторських майнових прав ДП «Україна» на службовий твір, що послугувало причиною для звернення ДП «Україна» до суду з позовом до ДП «Зоря», а позиція ДП «Зоря» щодо відсутності у ДП «Україна» таких авторських майнових прав стала підставою для подачі зустрічного позову. 

6.14.1. Крім цього, ДП «Зоря» зазначало, що в межах нормативно-технічної документації, затвердженої наказом МВС від 26.04.2017 № 347, підприємство самостійно розробляло дизайн, використовуючи власні відтінки кольорів, направленість та розташування сіток та інших захисних елементів. Водночас ДП «Україна» вказувало на те, що ДП «Зоря», здійснюючи виготовлення та постачання бланків службового посвідчення для НПУ, використовує саме Твір за свідоцтвом № НОМЕР_1, чим порушується права ДП «Україна».

6.15. На підтвердження своїх доводів як ДП «Україна», так і ДП «Зоря» надали висновки експертів у сфері інтелектуальної власності.

6.16. ДП «Україна» надало висновки експертів, складені за результатами проведення комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від: 08.12.2023 № 1363, 17.01.2024 № 1363/2 та 09.02.2024 № 1373.

6.17. У висновках експертів від 08.12.2023 №1363 та 17.01.2024 №1363/2 зазначено: 

- на лицьовій стороні зображення, затвердженого наказом МВС від 26.04.2017 № 347, використано усі охоронювані елементи форми вираження твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» (варіант 1), права на який належать ДП «Україна» (свідоцтво від 01.03.2021 № НОМЕР_1), шляхом їх відтворення у незмінному вигляді; 

- на зворотній стороні використано неохоронювані елементи форми вираження твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» (варіант 2), права на який належать ДП «Україна» (свідоцтво від 01.03.2021 № НОМЕР_1), шляхом їх відтворення у незмінному вигляді.

6.18. Згідно з висновком експертів від 09.02.2024 № 1373 за результатами проведення комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності:

- «ІНФОРМАЦІЯ_4», кольорова копія яких додана ДП «Зоря» як додаток до відзиву на позовну заяву, є повним відтворенням службового твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», права на який належать ДП «Україна» (свідоцтво від 01.03.2021 № НОМЕР_1);

- «ІНФОРМАЦІЯ_5», кольорова копія якого додана як додаток до відзиву на позовну заяву, є переробкою службового твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», права на який належать ДП «Україна» (свідоцтво від 01.03.2021 № НОМЕР_1).

6.19. ДП «Зоря» на підтвердження власних доводів долучило до матеріалів справи висновок експерта від 07.02.2024 № 176-01 за результатами експертизи об`єктів інтелектуальної власності, в якому зазначено, що графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1», розроблене ДП «Зоря», не є копією графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1», розробленого ДП «Україна», оскільки:

- хоча у дизайні лицьової сторони зразка такого посвідчення, розробленого ДП «Зоря», використано усі елементи орнаменту, графічні зображення, словесні елементи та їх розташування з лицьової сторони зразка, розробленого ДП «Україна», однак різниця полягає у кольорі виконання елементів орнаменту, графічних зображень та словесних елементів, а також у поєднанні кольорів при виконанні цих елементів; також на зразку ДП «Зоря» повздовж лівої сторони відсутній напис щодо серії та номера бланка, реквізитів виготовлювача, як на зразку ДП «Україна»;

- хоча у дизайні зворотної сторони зразка такого посвідчення, розробленого ДП «Зоря», використано сітчастий візерунок, геральдичний знак «восьмикутна зірка» з Державним Гербом України по центру, словесні елементи за гарнітурою шрифту та розташуванням у складі композиції, як це реалізовано у дизайні ДП «Україна», проте різниця полягає у відтінках кольорів виконання Державного Герба України, словесного елемента «Поліція», а також у контрастності виконання восьмикутної зірки та інтенсивності виконання засвітлення фону.

6.20. Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того що: жодних дозволів на використання відповідачем за первісним позовом спірного твору позивачем за первісним позовом не надавалося, разом з тим відповідач за первісним позовом і не бажав скористатися своїм правом на отримання відповідного дозволу та звернутися до позивача за первісним позовом з метою дотримання приписів чинного законодавства України; включення спірного твору в додаток до наказу МВС від 26.04.2017 № 347 жодним чином не змінює правової природи твору і не позбавляє позивача як власника майнових прав на твір, оскільки законодавством не встановлений механізм позбавлення майнових авторських прав; використання твору у зразках бланків, затверджених наказами МВС, не надає такому твору статусу акта органу державної влади та не позбавляє авторських прав його власника; у чинному законодавстві України відсутня норма, яка б передбачала втрату об`єктом інтелектуальної власності правового захисту внаслідок включення його до акта органу державної влади за умови, що такий об`єкт охороняється законом; ДП «Україна» направив на розгляд для подальшого затвердження технічні описи бланка службового посвідчення разом з листом від 03.12.2015 № 83-12дск, у якому зазначено, що з метою підготовки відповідних проектів актів Уряду, що розробляються МВС та НПУ, позивач дозволив за потреби виготовляти копії надісланих документів, що надані в електронній версії в додатку; такий дозвіл стосувався виключно рішень Уряду, а не офіційних документів МВС чи НПУ, а отже, не може бути розцінений як дозвіл на використання твору як об`єкта інтелектуальної власності згідно з вимогами законодавства; матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту листування позивача із відповідачем стосовно надання останньому права на використання спірного твору під час виконання договорів про закупівлю, укладених із НПУ; дії ДП «Зоря» щодо використання службового твору - графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти) є такими, що порушують майнові авторські права ДП «Україна» за Свідоцтвом; ДП «Зоря» фактично звернулося по захист своїх інтересів як учасника закупівель та контрагента НПУ, а не по захист своїх прав як таких, що порушені ДП «Україна», а тому має захищати себе під час розгляду судами спору про право, тобто в межах вирішення первісного позову, заперечуючи проти доводів і вимог позивача за первісним позовом; з урахуванням встановлених судом підстав для повного задоволення первісних позовних вимог з підстав наявності у ДП «Україна» порушених ДП «Зоря» майнових прав інтелектуальної власності на твір - графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти), а також недоведеністю останнім зворотного зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва, а також визнання відсутніми у ДП «Україна» авторських майнових прав на твір не підлягають задоволенню.

6.21. Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши зміст висновків експертів, обсяг досліджених ними документів, а також суть питань, що ставилися перед експертами, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на висновки про те, що форми вираження Твору є відтвореними у зображенні «ІНФОРМАЦІЯ_6», затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 № 347, узявши до уваги, що ДП «Зоря» повинно здійснювати виготовлення службових посвідчень НПУ саме в межах нормативно-технічної документації, затвердженої наказом МВС від 26.04.2017 № 347, зважаючи до того ж на різноманітність форм, які вважаються використанням об`єктів авторського права в силу чинного законодавства, - дійшов висновку, що в цьому випадку має місце використання графічного зображення, що відображає дизайн бланка службового посвідчення НПУ, який розроблявся ДП «Україна».

6.21.1. Водночас суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки від вирішення спору за зустрічним позовом (в аспекті наявності / відсутності правової охорони авторським правом відповідного об`єкта) залежить вирішення спору за первісним позовом (який направлений на захист порушеного, за доводами позивача за первісним позовом, авторського права), то насамперед у цій справі підлягають розгляду позовні вимоги за зустрічним позовом. Задовольняючи зустрічний позов, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що оскільки за законодавством України авторським правом не охороняються акти органів державної влади, їх офіційні документи, то, зважаючи на те що зміст наказу МВС від 26.04.2017 № 347, зокрема, включає зразок бланка службового посвідчення НПУ, який відповідає графічному зображенню «ІНФОРМАЦІЯ_1» за Свідоцтвом, таке зображення, щодо якого ДП «Україна» відповідно до предмета і підстав заявленого позову вказує про порушення своїх майнових прав, не може мати правової охорони як об`єкт авторського права; ДП «Зоря» у правовідносинах із замовником виконує лише технічну функцію з виготовлення бланків посвідчень на замовлення державного органу НПУ у процедурі публічних закупівель відповідно до вимог наказу МВС від 26.04.2017 № 347, яким затверджено зразок службового посвідчення НПУ, тобто діє добросовісно і не може бути особою, яка несе відповідальність відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права» (за відсутності вини); з урахуванням специфіки обставин цієї справи, оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про визнання відсутніми авторських прав ДП «Україна», то існування дійсного Свідоцтва як документа, що засвідчує авторське право, яким, зокрема, обґрунтований позов, призведе до явної правової невизначеності та певної суперечності між обставинами відсутності авторських прав ДП «Україна» та існуванням дійсного та чинного Свідоцтва про засвідчення таких авторських прав; не повинно існувати Свідоцтво, що засвідчує об`єкт авторського права, який на дату видачі Свідоцтва не охоронявся і не може охоронятись як об`єкт авторського права в силу закону. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що оскільки вимоги за первісним позовом ДП «Україна» ґрунтуються на належності йому майнових авторських прав інтелектуальної власності на графічне зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2 варіанти), з огляду на висновки суду в межах розгляду зустрічного позову про відсутність у ДП «Україна» таких прав, то доводи, покладені в основу первісного позову, про вчинення ДП «Зоря» порушень майнових авторських прав ДП «Україна» є необґрунтованими; водночас суд не досліджує самі собою способи захисту, заявлені позивачем за первісним позовом, з огляду на відсутність права, яке, по суті, підлягає захисту в межах первісного позову.

6.22. Ухвалюючи постанову від 04.03.2026 у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з такого:

- у зв`язку зі скасуванням рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 у справі № 910/19775/23 та прийняттям нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог та відмову в задоволенні первісних позовних вимог підстави для задоволення заяви представника ДП «Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23 відсутні;

- отже, оскаржуване додаткове рішення від 19.08.2025 підлягає скасуванню, а заява представника ДП «Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23 задоволенню не підлягає.

6.23. Ухвалюючи постанову (додаткову) від 16.03.2026 у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з такого.

6.23.1. Від ДП «Зоря» 24.02.2026 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути з ДП «Україна» на користь ДП «Зоря» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 243 009,30 грн; витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності та складання відповідного експертного висновку, у розмірі 35 000,00 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 45 930,87 грн.

6.23.2. Від ДП «Зоря» 02.03.2026 надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу (платіжних інструкцій від 02.03.2026 на суму 38 943,00 грн та від 27.02.2026 на суму 44 135,40 грн).

6.23.3. Від ДП «Україна» 09.03.2026 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23, у якій відповідач за зустрічним позовом просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу на 58 127,40 грн та задовольнити їх у розмірі 184 881,90 грн. 

6.23.4. У заяві про ухвалення додаткового рішення заявник (ДП «Зоря») зазначав, що він поніс документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме:

- при первісному розгляді справи № 910/19775/23 у Господарському суді міста Києва (суддя Зеленіна Н.І.) відповідач (позивач за зустрічним позовом) здійснив оплату правової допомоги адвокатів Адвокатського об`єднання «ГЕСТОРС ІНТЕР» у справі № 910/19775/23 у розмірі 62 272,10 грн, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 ГПК України є судовими витратами, на підтвердження чого надано: 1) рахунок на оплату від 26.02.2024 № 10; 2) платіжну інструкцію від 27.02.2024 № 340; 3) рахунок на оплату від 20.03.2024 № 16; 4) платіжну інструкцію від 21.03.2024 № 478; 5) рахунок на оплату від 29.05.2024 № 26; 6) платіжну інструкцію від 30.05.2024 № 931; 7) рахунок на оплату від 19.06.2024 № 30; 8) платіжну інструкцією від 20.06.2024 № 1067; 9) акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 19.06.2024; 10) детальний опис наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги у справі № 910/19775/23;

- також відповідач поніс судові витрати у розмірі 35 000,00 грн, пов`язані із залученням експертів щодо проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності і складання висновку експертів (висновок експерта за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності, підготовлений для використання в суді у господарській справі № 910/19775/23 від 07.02.2024 № 176-01 міститься в матеріалах справи), на підтвердження чого надано: 1) договір про надання послуг від 09.01.2024 № 03/2024; 2) акт виконаних робіт з надання послуг від 07.02.2024; 3) рахунок від 09.01.2024 № 4; 4) платіжну інструкцію від 12.01.2024 № 54;

- при первісному розгляді справи № 910/19775/23 у Північному апеляційному господарському суді [судді Поляков Б.М. (головуючий), Остапенко О.М., Поліщук В.Ю.] відповідач здійснив оплату професійної правничої допомоги адвокатів Адвокатського об`єднання «ГЕСТОРС ІНТЕР» у справі № 910/19775/23, що розглядалася в Північному апеляційному господарському суді, у розмірі 51 257,20 грн, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 ГПК України є судовими витратами, на підтвердження чого надано: 1) додаткову угоду від 27.08.2024 № 1 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2024 № 05-01/2024; 2) рахунок на оплату від 24.09.2024 № 42; 3) платіжну інструкцію від 26.09.2024 № 1753; 4) рахунок на оплату від 04.11.2024 № 51; 5) платіжну інструкцію від 06.11.2024 № 2041; 6) акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 06.11.2024; 7) детальний опис наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги (відповідно до додаткової угоди № 1);

- при розгляді справи № 910/19775/23 у Верховному Суді [судді Жайворонок Т.Є. (головуюча), Булгакова І.В., Колос І.Б.] відповідач здійснив оплату професійної правничої допомоги адвокатів Адвокатського об`єднання «ГЕСТОРС ІНТЕР» у справі № 910/19775/23, що розглядалася у Верховному Суді (Касаційному господарському суді), у розмірі 46 401,60 грн, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 ГПК України є судовими витратами, на підтвердження чого також надано: 1) додаткову угоду від 21.01.2025 № 2 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2024 № 05-01/2024; 2) рахунок на оплату від 03.03.2025 № 5; 3) платіжну інструкцію від 31.03.2025 № 2975; 4) акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 03.03.2025; 5) детальний опис наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги (відповідно до додаткової угоди № 2);

- у новому розгляді справи № 910/19775/23 у Господарському суді міста Києва (суддя Блажівська О.Є.) витрати на професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання «ГЕСТОРС ІНТЕР» у справі № 910/19775/23, що розглядалася в Господарському суді міста Києва (при повторному розгляді справи), складають 38 943,00 грн, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 ГПК України є судовими витратами, на підтвердження чого надано: 1) додаткову угоду від 17.03.2025 № 3 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2024 № 05-01/2024; 2) рахунок на оплату від 23.02.2026 № 7; 3) акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 23.02.2026; 4) детальний опис наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги (відповідно до додаткової угоди № 3);

- також заявник надав платіжну інструкцію від 02.03.2026 на суму 38 943,00 грн;

- у новому розгляді справи № 910/19775/23 у Північному апеляційному господарському суді [судді Тарасенко К.В. (головуючий), Тищенко А.І., Кравчук Г.А.] витрати на професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського об`єднання «ГЕСТОРС ІНТЕР» у справі № 910/19775/23, що розглядалася у Північному апеляційному господарському суді (при повторному розгляді справи), становлять 44 135,40 грн, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 123 ГПК України є судовими витратами, на підтвердження чого надано: 1) додаткову угоду від 11.08.2025 № 4 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2024 №05-01/2024; 2) рахунок на оплату від 23.02.2026 № 6; 3) акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 23.02.2026; 4) детальний опис наданих послуг професійної правничої (правової) допомоги (відповідно до додаткової угоди № 4); 5) додаткову угоду № 5 від 29.12.2025 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2024 № 05-01/2024 (про продовження строку дії договору);

- також заявник надав платіжну інструкцію від 27.02.2026 на суму 44 135,40 грн;

- отже, розмір документально підтверджених судових витрат відповідача (позивача за зустрічним позовом) у зв`язку з розглядом справи № 910/19775/23 становить: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 243 009,30 грн; витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності та складення відповідного експертного висновку, у розмірі 35 000,00 грн;

- крім того, заявник просить стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 844,80 грн за подання зустрічного позову до Господарського суду міста Києва та 41 086,07 грн за подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду, а загалом 45 930,87 грн.

6.23.5. Дослідивши надані заявником документи, колегія суддів апеляційної інстанції вважала, що ДП «Зоря» довело належними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій при первісному розгляді справи, а також в суді першої та апеляційної інстанції у новому розгляді справи. Зі свого боку ДП «Україна» подало заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, у якому відповідач за зустрічним позовом просив суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу відповідача на 58 127,40 грн та задовольнити їх у розмірі 184 881,90 грн. 

6.23.6. Щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, таке:
- колегія суддів апеляційної інстанції, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також з урахуванням критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу та з конкретних обставин справи дійшла висновку, що витрати заявника (позивача за зустрічним позовом) на правову допомогу, які підлягають розподілу в розмірі 243 009,30 грн за розгляд судової справи № 910/19775/23 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції при первісному розгляді справи та в судах першої та апеляційної інстанції, при новому розгляді справи - є неспівмірними, непропорційними та не відповідають принципам справедливості та розумності;

- з матеріалів справи вбачається, що позиція ДП «Зоря» під час розгляду справи була сталою та фактично не змінювалася;

- отже, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат Північний апеляційний господарський суд вважав справедливим та розумним задоволення поданої заяви ДП «Зоря» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23 в частині стягнення витрат на правничу допомогу частково в розмірі 100 000,00 грн;

- витрати ДП «Зоря» на проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності у розмірі 35 000,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком експертів за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 07.02.2024 № 176-01 та платіжною інструкцією від 12.01.2024 № 54, відповідно до положень статті 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ДП «Зоря», відмовою у задоволенні первісного позову та задоволенням зустрічних позовних вимог підлягають стягненню з ДП «Україна» на користь ДП «Зоря».

6.23.7. Щодо вимоги ДП «Зоря» про стягнення судового збору в розмірі 45 930,87 грн колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, зокрема, таке:

- суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалив постанову від 19.02.2026, відповідно до якої прийняв нове судове рішення та на підставі частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України здійснив розподіл судових витрат, зокрема судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, про що зазначено у пункті 6 відповідної постанови;

- з огляду на зазначене заява ДП «Зоря» про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судового збору задоволенню не підлягає.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 13.04.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ДП «Україна» на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 13.04.2026, зокрема, відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ДП «Зоря» на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та постановив розглядати спільно касаційну скаргу ДП «Україна» з касаційною скаргою ДП «Зоря».

7.3. Від ДП «Україна» 12.05.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.4. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 12.05.2026, долучив вказані письмові пояснення до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.5. У судовому засіданні 12.05.2026 Суд оголошував перерву до 09.06.2026.

7.6. Від МВС 22.05.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.7. Від НПУ 04.06.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.8. Від ДП «Україна» 05.06.2026 до Суду надійшли додаткові пояснення у справі.

7.9. Суд ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання від 09.06.2026, долучив вказані пояснення до матеріалів справи з огляду на статтю 42 ГПК України та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.10. Суд протокольною ухвалою від 09.06.2026 постановив розглядати клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду спільно з доводами касаційних скарг.

7.11. У судовому засіданні 09.06.2026 Суд оголошував перерву до 23.06.2026.

7.12. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.13. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Крім цього, сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підставу, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначає сам скаржник-1), покладається на скаржника.

8.4. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.5. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.6. Водночас наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

8.8. Скаржник-1, оскаржуючи судові рішення суду апеляційної інстанції, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує постанову Верховного Суду від 20.02.2025 у цій справі.

8.9. Верховний Суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

8.10. За доводами скаржника-1, Верховний Суд постановою від 20.02.2025 у справі № 910/19775/23 наголосив на необхідності, зокрема: (2) урахування правового режиму об`єкта авторського права, яким є службовий твір, однак вказаний припис залишила поза увагою колегія суддів Північного апеляційного господарського суду; (3) встановлення ….. можливості надання правової охорони такому об`єкту авторського права, як дизайн бланка в цілому, однак вказаний припис проігнорований колегією суддів апеляційного господарського суду.

8.11. В аспекті доводів щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ураховуючи сутність доводів скаржника-1 в цьому аспекті, Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 20.02.2025 у цій справі містяться обов`язкові для виконання вказівки суду касаційної інстанції для судів попередніх інстанцій під час нового розгляду справи (про що зазначає і сам скаржник-1), а не виклад тлумачення певної норми права (правова позиція) Верховного Суду у цій справі в розумінні пункту 8.5 цієї постанови, що не враховує у своїх доводах скаржник-1. 

8.12. Із таких міркувань виходив Верховний Суд і в постанові від 02.06.2026 зі справи № 910/9344/23, розмежовуючи поняття «вказівки» та «висновок (правова позиція)» у розумінні підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.13. З урахуванням зазначеного підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

8.14. Скаржник-1 також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а саме: статті 6 Конвенції, пункту 4 частини першої статті 35, статей 35, 37 ГПК України, у спорах щодо авторського права (інтелектуальної власності).

8.15. За доводами скаржника-1 суд має бути «встановлений законом», водночас у суддів Північного апеляційного господарського суду Тарасенко К.В., Тищенко А.І. та Коробенка Г.П. відсутня спеціалізація щодо розгляду справ, які виникають з правовідносин у сфері інтелектуальної власності. Зазначене, на думку скаржника-1, призвело до порушення порядку визначення суддів для розгляду господарської справи № 910/19775/23, що є підставою для відводу (самовідводу) суддів, проте суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив скаржнику-1 у задоволенні заяви про відвід названих суддів, з підстав наявності у них «всеосяжної спеціалізації» - «інші справи».

8.16. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.17. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.18. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність / відсутність подібності правовідносин та наявність / відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.19. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.20. Слід зазначити, що означені скаржником-1 висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норм права у подібних правовідносинах з урахуванням правої позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, відсутні.

8.21. Отже, з огляду на відсутність таких висновків необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.22. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.23. Суд зазначає, що підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтями 35, 36 ГПК України.

8.24. Згідно з частиною першою статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

8.25. Відповідно до частин першої - третьої статті 32 ГПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного суддів, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справа, розгляд якої відповідно до цього кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач. Персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.

8.26. Відповідно до Персональної спеціалізації суддів судових палат Північного апеляційного господарського суду, затвердженої рішенням зборів суддів, в суді утворено три судових палати, які мають визначену спеціалізацію, зокрема (узагальнено):

- перша судова палата: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі); справи у спорах, що виникають із земельних відносин; справи у спорах щодо захисту ділової репутації; справи у спорах щодо застосування антимонопольного та конкурентного законодавства; справи у спорах щодо приватизації майна; справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема, договорів (крім категорій 201000000 - 208000000); справи у спорах, щодо недоговірних зобов`язань; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їхніх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності; справи наказного провадження;
справи щодо оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів; інші справи;

- друга судова палата: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі); справи у спорах щодо захисту ділової репутації; справи у спорах щодо застосування антимонопольного та конкурентного законодавства; справи у спорах щодо цінних паперів; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин; справи у спорах щодо приватизації майна; справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема, договорів (крім категорій 201000000 - 208000000); справи у спорах щодо недоговірних зобов`язань; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їхніх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності; справи наказного провадження; справи щодо оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів; інші справи;

- третя судова палата: справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності; справи про банкрутство; справи наказного провадження; справи щодо оскарження рішень третейських судів та про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів.

8.27. Також у Північному апеляційному господарському суді затверджено Персональний склад постійних колегій суддів судових палат Північного апеляційного господарського суду з урахуванням резервних суддів (додаток № 1 до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду), відповідно до якого судді Тарасенко К.В., Тищенко А.І. та Коробенко Г.П. входять до складу першої судової палати.

8.28. Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється згідно з частиною третьою статті 6 ГПК України Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою в порядку, визначеному цим кодексом (автоматизований розподіл справи).

8.29. Збори суддів Північного апеляційного господарського суду рішенням від 26.03.2025 (введено в дію з 01.04.2025) затвердили Засади використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді (Засади використання АСДС), розроблені відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 39 від 11.11.2024 (Положення), Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів (пункт 1 Засад використання АСДС).

8.30. У розділі 4 Засад використання АСДС регламентовано автоматизований розподіл судових справ під час реєстрації відповідної судової справи.

8.31. Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3 Засад використання АСДС автоматизований розподіл судових справ здійснюється в АСДС відповідно до правил, визначених підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Положення. Автоматизований розподіл судових справ, які надходять до Північного апеляційного господарського суду, проводиться між постійними колегіями суддів з урахуванням спеціалізації суддів, табеля КП «ДСС», із визначенням автоматизованою системою судді-доповідача (головуючого судді). Склад постійних колегій з урахуванням резервних суддів затверджується зборами суддів із числа суддів, що належать до складу відповідних судових палат згідно зі спеціалізацією (додаток № 1). У разі неможливості визначити необхідну кількість суддів з постійної колегії суддів, АСДС визначає суддів, яких не вистачає, з числа резервних суддів цієї колегії. У разі неможливості визначити склад колегії з числа суддів основного складу постійної колегії суддів та резервних суддів, АСДС визначає суддів, яких не вистачає, з числа всіх суддів відповідного суду з урахуванням їх спеціалізації та з урахуванням складу судових палат.

8.32. Згідно з пунктом 4.4 Засад використання АСДС у разі неможливості здійснення автоматизованого розподілу справи, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів у відповідній колегії, розподіл справи проводиться шляхом визначення автоматизованою системою судді-доповідача (головуючого судді) та складу колегії суддів із відповідної судової палати з урахуванням їх спеціалізації (у разі такої неможливості - з числа всіх суддів Північного апеляційного господарського суду) за окремими протоколами.

8.33. Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Положення автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі за такими правилами: із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження та відповідну спеціалізацію (за наявності) щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження, здійснюється визначення судді для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості.

8.34. Під час здійснення автоматизованого розподілу справи № 910/19775/23 26.08.2025 автоматичний розподіл судової справи не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи, а потім здійснений з числа всіх суддів, які не були виключені за табелем станом на момент здійснення такого розподілу за принципом випадковості, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 для розгляду даної справи визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Тищенко А.І.

8.35. Отже, під час автоматизованого розподілу судової справи № 910/19775/23, що відбувся 26.08.2025, на підставі положень пункту 4.4 Засад використання АСДС розподіл здійснювався з числа всіх суддів Північного апеляційного господарського суду, які не були виключені за табелем.

8.36. Посилання скаржника-1 на ухвали Верховного Суду від 22.01.2024 зі справи № 910/14341/18 та від 14.07.2025 зі справи № 911/2666/15 (у яких розглядалися питання самовідводу складу суду) Суд відхиляє, оскільки у зазначених справах, на відміну від справи № 910/19775/23, при здійсненні автоматизованого розподілу справи неправильно визначено категорію спору, у зв`язку з чим порушено порядок визначення суддів для розгляду цієї справи. Водночас при автоматичному розподілі справи № 910/19775/23 категорію спору «захист порушених прав інтелектуальної власності» визначено правильно. 

8.37. За наведених обставин автоматизований розподіл цієї справи у суді апеляційної інстанції відбувся з дотриманням вимог Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025 (введено в дію з 01.04.2025). 

8.38. Підстави вважати, що мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо забезпечення права особи на незалежний та безсторонній суд, встановлений законом, у цьому випадку відсутні.

8.39. Скаржник-1 також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування: статті 1 Протоколу 1 Конвенції, частини третьої статті 418 та пункту 1 частини першої статті 434 ЦК України, статті 8 Закону № 2811, статті 10 Закону № 3792 (з приводу автоматичного припинення прав інтелектуальної власності на об`єкт інтелектуальної власності, який потім включили як додаток до об`єкта, що не охороняється авторським правом, - офіційного документа державної влади); статей 207, 1107 ЦК України, частини третьої статті 180 ГК України (з приводу можливості укладення договору про розпорядження майновими правами інтелектуальної власності у спрощений спосіб - шляхом обміну листами та без визначення конкретних способів використання твору та ціни договору як його істотних умов).

8.40. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.41. Як установив суд апеляційної інстанції у цій справі, форми вираження твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» є відтвореними у зображенні «ІНФОРМАЦІЯ_6», затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 № 347, з урахуванням того що ДП «Зоря» повинно здійснювати виготовлення службових посвідчень НПУ саме в межах нормативно-технічної документації, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 № 347, зважаючи до того ж на різноманітність форм, які вважаються використанням об`єктів авторського права в силу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в цьому випадку має місце використання графічного зображення, що відображає дизайн бланка службового посвідчення НПУ, що розроблявся ДП «Україна». Зразок бланка службового посвідчення НПУ затверджувався наказами Міністерства внутрішніх справ України від 14.12.2015 № 1573 та від 26.04.2017 № 347; указаним обставинам передувало направлення ДП «Україна» на розгляд для подальшого затвердження технічних описів бланка службового посвідчення разом з листом від 03.12.2015 № 83-12дск, у якому зазначено, що з метою підготовки відповідних проєктів актів Уряду, що розробляються МВС та НПУ, ДП «Україна» дозволило за потреби виготовляти копії надісланих документів, що надані в електронній версії в додатку; зміст зазначеного листа свідчить про те, що фактично мали місце обставини згоди ДП «Україна» на використання бланку службового посвідчення НПУ у відповідних актах Уряду, що розробляються МВС та НПУ; наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 № 347, яким затверджено зразок службового посвідчення НПУ та за яким здійснюється виготовлення відповідних службових посвідчень ДП «Зоря», по суті, є офіційним документом, актом органу державної влади як правовою формою рішення такого органу, що видається на підставі та відповідно до Конституції і законів України; отже, оскільки за законодавством України авторським правом не охороняються акти органів державної влади, їх офіційні документи (стаття 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), то, зважаючи на те що зміст наказу МВС України від 26.04.2017 № 347, зокрема, включає зразок бланка службового посвідчення НПУ, який відповідає графічному зображенню «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом № НОМЕР_1, таке зображення, щодо якого ДП «Україна» відповідно до предмета і підстав заявленого позову вказує про порушення своїх майнових прав, не може мати правової охорони як об`єкт авторського права; ДП «Зоря» у правовідносинах із замовником виконує лише технічну функцію з виготовлення бланків посвідчень на замовлення державного органу НПУ у процедурі публічних закупівель відповідно до вимог наказу МВС від 26.04.2017 № 347, згідно з яким затверджено зразок службового посвідчення Національної поліції України, тобто діє добросовісно і не може бути особою, яка несе відповідальність відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права» (за відсутності вини).

8.42. Відповідно до статті 10 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом авторського права:

а) повідомлення про новини дня або поточні події, що мають характер звичайної прес-інформації;
б) твори народної творчості (фольклор);

в) видані органами державної влади у межах їх повноважень офіційні документи політичного, законодавчого, адміністративного характеру (закони, укази, постанови, судові рішення, державні стандарти тощо) та їх офіційні переклади;

г) державні символи України, державні нагороди; символи і знаки органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань; символіка територіальних громад; символи та знаки підприємств, установ та організацій;

д) грошові знаки;

е) розклади руху транспортних засобів, розклади телерадіопередач, телефонні довідники та інші аналогічні бази даних, що не відповідають критеріям оригінальності і на які поширюється право sui-generis (своєрідне право, право особливого роду).

Проєкти офіційних символів і знаків, зазначених у пунктах «г» і «д» частини першої цієї статті, до їх офіційного затвердження розглядаються як твори і охороняються відповідно до цього Закону.

8.43. Визначаючи перелік об`єктів, які не є об`єктами авторського права, законодавець визначив їх перелік, зокрема, з урахуванням публічного (суспільного) інтересу. 

8.44. У випадку коли втручання держави у мирне володіння майном (зокрема, об`єктами інтелектуальної власності) було законним, пропорційним та переслідувало суспільний інтерес, порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції відсутнє. 

8.45. Отже, ключовим та визначальним у цьому випадку є затвердження зразка службового посвідчення НПУ наказами МВС від 14.12.2015 № 1573 та від 26.04.2017 № 347, які є офіційними документами органу державної влади. Відповідно, затверджений в установленому порядку зразок службового посвідчення (графічне зображення) є невід`ємним структурним елементом наказу МВС. 

8.46. Означені накази МВС не оскаржувалися ДП «Україна» у судовому порядку і, навпаки, ДП «Україна», як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень (дивися пункти 6.1 - 68 цієї постанови), здійснило розробку графічного зображення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та надало НПУ на розгляд для подальшого затвердження технічні описи бланка службового посвідчення, опис якого потім затвердили відповідними наказами МВС.

8.47. Відповідно обставини створення твору, його правової охорони протягом певного часу, правового режиму використання не мають значення у спірних правовідносинах, оскільки у випадку, коли твір набуває статусу об`єкта, що не охороняється авторським правом (що має місце у спірних правовідносинах у зв`язку з офіційним затвердженням МВС зразка службового посвідчення - графічного зображення), його правова охорона як об`єкта авторського права припиняється. 

8.48. Верховний Суд виходить з того, що очевидним є те, що у правовій державі у порядку, спосіб і межах, передбачених законодавством з дотриманням процедури, затверджений уповноваженим органом зразок службового посвідчення - графічне зображення не може бути об`єктом приватної власності або комерційних прав у спосіб, що обмежує державні інституції у його використанні для виконання своїх функцій. Інше розуміння призвело б до монополії окремої юридичної особи приватного права, залежності держави від волі власника майнових авторських прав на графічне зображення, що суперечило б, зокрема, правовим засадам економічної конкуренції, ефективності публічних закупівель, створило б умови для обмеження прав держави у виборі постачальника для задоволення потреб держави у забезпеченні службовими посвідченнями державних інституцій. 

8.49. Скаржник-1 також зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 48 ГПК України (стосовно обов`язкового залучення співвідповідача - національного органу інтелектуальної власності, при оскарженні реєстрації об`єкта авторського права).

8.49.1. За доводами скаржника-1, суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином, не з`ясував суб`єкта видачі свідоцтва та ухвалення рішення про його видачу, не встановив відсутності у ДП «Україна» повноважень (прав) видавати свідоцтво та ухвалювати відповідне рішення, не встановив інших обставин, які мають значення для справи, внаслідок чого безпідставно задовольнив позовні вимоги за зустрічним позовом до неналежного відповідача.

8.50. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.51. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону № 3792-XII суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється національним органом інтелектуальної власності (далі - НОІВ) відповідно до затвердженого Кабміном порядку. НОІВ складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій. 

8.52. У пунктах 6, 17 розділу ІІ Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1756 (в редакції від 30.12.2020, що діяла станом на час звернення ДП «Україна» із заявкою до НОІВ та видачі оспорюваного свідоцтва) визначено, які документи обов`язково повинна містити заявка на реєстрацію авторського права на твір, зокрема, образотворчого мистецтва. 

8.53. Заявка про реєстрацію авторського права або договору, який стосується права автора на твір, приймається до розгляду після одержання НОІВ усіх документів, визначених, зокрема, в пункті 6 розділу ІІ «Документи, потрібні для реєстрації авторського права та договору, який стосується права автора на твір», розгляд заявки і прийняття рішення про реєстрацію авторського права на твір та реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, здійснюється протягом місяця від дати надходження до НОІВ правильно оформлених документів заявки. 

8.54. Отже, в Україні діє заявочний (декларативний) спосіб реєстрації авторського права. Приписами законодавчих актів, чинних як станом на час звернення ДП «Україна» із заявкою про реєстрацію авторського права на службовий твір, так і станом на час видачі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір та станом на час здійснення судового провадження у цій справі не передбачають проведення НОІВ експертизи твору, зокрема, на предмет авторства, дотримання прав і законних інтересів третіх осіб. Відповідальність за достовірність відомостей, наведених у заявці, дотримання прав і законних інтересів третіх осіб покладається на заявника.

8.55. Позивач за зустрічним позовом у цій справі, обґрунтовуючи свої вимоги, не посилається на незаконність дій національного органу інтелектуальної власності, а зазначає про відсутність у ДП «Україна» майнових авторських прав на твір та що воно не повідомлело уповноважений орган про те, що подане на реєстрацію графічне зображення затверджене МВС як зразок службового посвідчення, у зв`язку з чим свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір не могло бути видане.

8.56. На думку позивача за зустрічним позовом, у цьому випадку вимога про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір стосується саме ДП «Україна» у зв`язку з відсутністю у нього майнових авторських прав на твір.

8.57. За наведених обставин доводи касаційної скарги скаржника-1 у цій частині не знайшли свого підтвердження.

8.58. Скаржник-1 також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 16 ЦК України (стосовно можливості обрання такого способу захисту прав, як «визнання права відсутнім» та оскарження свідоцтва про реєстрацію авторського права).

8.59. Щодо наведеного Верховний Суд виходить з такого.

8.60. Суд апеляційної інстанції установив, що позивач за первісним позовом, звертаючись з позовом, зазначив про наявність у нього майнових авторських прав на твір - графічне зображення та їх порушення ДП «Зоря», тоді як відповідач за зустрічним позовом (ДП «Зоря») вказував на відсутність таких прав. 

8.61. Враховуючи обставини цієї справи, предмет і підстави первісного та зустрічного позовів, предмет доказування, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

8.62. У цій справі під час з`ясування наявності/відсутності підстав для задоволення первісного позову досліджувалося і питання стосовно того, чи твір набув статусу об`єкта, що не охороняється авторським правом у зв`язку з офіційним затвердженням МВС зразка службового посвідчення - графічного зображення, у цьому питанні суд дійшов висновку що його правова охорона як об`єкта авторського права припинилася, і, як наслідок, автор вказаного твору не може здійснюватися і захист майнових прав.

8.63. У той же час визнання відсутнім у автора майнових прав на твір не може бути належним способом захисту, якщо не встановлено їх передачу у належність іншій особі (наприклад, роботодавцю). Водночас у цій справі вирішення спору в частині зустрічних позовних вимог пов`язане із предметом доказування під час розгляду первісних позовних вимог. Отже, ураховуючи те що під час розгляду цієї справи встановлено, що правова охорона твору припинилася в силу приписів статті 10 Закону України «Про авторське і суміжні права» (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), у задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. 

8.64. Щодо зустрічної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, Суд зазначає таке.

8.65. У частині першій статті 437 ЦК України (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що авторське право виникає з моменту створення твору, що кореспондується з частиною другою статті 11 Закону № 3792-ХІІ (який був чинний до 01.01.2023), відповідно до якої авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

8.66. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону № 3792-ХІІ суб`єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. 

8.67. Усталеним у цивілістичній доктрині є те, що авторське право на твір виникає з моменту об`єктивізації твору. Для набуття авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-якого спеціального його оформлення, а також виконання яких-небудь інших формальностей. 

8.68. Тобто у сфері авторського права одним з принципів є принцип автоматичної охорони: охорона твору надається автоматично (фактом створення твору) і не залежить від його реєстрації, депонування, проведення експертиз та інших дій. 

8.69. Отже, авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової, електронної, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею.

8.70. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. 

8.71. Якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право / інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. 

8.72. Однак, якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права / інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

8.73. Ураховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про ефективність обраного способу захисту про визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 про реєстрацію авторського права на твір та задоволення цієї вимоги є помилковим, оскільки апеляційний суд не врахував, що право на твір у суб`єкта авторського права виникає з моменту його створення і для виникнення авторського права / його набуття не вимагається реєстрація твору, а суб`єкт може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах, однак не зобов`язаний.

8.74. Недійсність реєстрації як приватно-правова категорія покликана не допустити або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Правовим наслідком недійсності реєстрації у сфері інтелектуальної власності є, по суті, «нівелювання» правового результату, породженого такою реєстрацією. Отже, застосування недійсності реєстрації у сфері інтелектуальної власності як способу захисту ефективне для тих випадків, за яких для набуття виключного права застосовується реєстраційна система набуття прав, а в інших випадках такий спосіб не припиняє порушення цивільних прав та інтересів і не відновлює їх.

8.75. Близький за змістом правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 зі справи № 760/20855/16-ц, від 06.07.2022 зі справи № 757/49265/19-ц, і Суд у справі, судові рішення в якій переглядаються, не вбачає підстав для відступу від нього. 

8.76. Отже, заявлена ДП «Зоря» вимога про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір у цьому випадку не є ефективним способом захисту прав і в її задоволенні належить відмовити з цієї підстави.

8.77. Отже, доводи касаційної скарги скаржника-1 у цій частині знайшли своє підтвердження.

8.78. Як підставу для оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 скаржник-1 зазначив, що у справі №910/19775/23 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, відповідно, на думку скаржника-1, оскільки оскаржувана постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 (ухвалена по суті спору) має бути скасована, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025 залишено в силі, отже, постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 має бути скасована, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 залишено в силі.

8.79. Суд установив, що постановою від 04.03.2026 у цій справі суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ДП «Зоря» задовольнив, апеляційну скаргу ДП «Україна» залишив без задоволення; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 у справі № 910/19775/23 скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви ДП «Україна» про ухвалення додаткового рішення відмовив у зв`язку зі скасуванням рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2025, невід`ємною складовою частиною якого є додаткове рішення від 19.08.2025.

8.80. У цій справі Суд ураховує співвідношення між поставленою метою за первісним та зустрічним позовом в цілому, конкретними матеріально-правовими вимогами як способами її досягнення та отриманим результатом (відмову у задоволенні первісних позовних вимог і зустрічних позовних вимог), і зазначає про те, що пропорційність, яка застосовується судами у розподілі судового збору, і яка визначається виключно через кількісний критерій заявлених немайнових вимог (з урахуванням приписів Закону «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру) не є тотожною пропорційності, яка у випадку розподілу інших судових витрат (у тому числі, витрат на професійну правничу допомогу) не пов`язується виключно з кількісним аспектом. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19.

8.81. Верховний Суд у цій справі погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні первісного позову та дійшов висновку про те, що у задоволенні зустрічних позовних вимог також слід відмовити. Отже, постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 (ухвалена за результатом апеляційного перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2025 про розподіл судових витрат, що є невід`ємною частиною скасованого рішення від 01.08.2025 по суті спору), підлягає залишенню без змін.

8.82. Щодо оскарження постанови (додаткової) Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 про розподіл судових витрат скаржник-1 наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, однак цим критеріям означена постанова не відповідає, а отже, підлягає скасуванню; крім того, скаржник-1 зазначає, що самостійною підставою для скасування додаткової постанови є скасування основного рішення суду (постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026).

8.83. ДП «Зоря» зі свого боку у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній додатковій постанові від 16.03.2026 застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, від 12.01.2023 у справі № 908/2702/21, у додаткових постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 922/1350/18, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19; скаржник-2 вважає незаконною, необґрунтованою оскаржувану додаткову постанову від 16.03.2026 в частині заниження розміру присуджених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийнятою з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 126, 129 ГПК України.

8.84. За доводами скаржника-2, суд апеляційної інстанції фактично з власної ініціативи вирішив питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу нижче розміру тієї суми, до якої просило зменшити ДП «Україна».

8.85. Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

8.86. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає таких витрат повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Крім цього, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

8.87. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. 

8.88. У зазначеному аспекті Суд, ураховуючи викладене у пункті 8.81. цієї постанови, а також «пропорційність», суть якої наведена у пункті 8.80. цієї постанови, зазначає про те, що, як встановив суд апеляційної інстанції, від ДП «Україна» 09.03.2026 надійшли заперечення на заяву ДП «Зоря» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23, за змістом яких відповідач за зустрічним позовом просив суд зменшити заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 243 009,30 грн на 58 127,40 грн та задовольнити їх у розмірі 184 881,90 грн. Суд апеляційної інстанції, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також з урахуванням критерію розумності розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку, що витрати заявника (позивача за зустрічним позовом) на правову допомогу, які підлягають розподілу, в розмірі 243 009,30 грн за розгляд судової справи № 910/19775/23 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції при первісному розгляді справи та в судах першої та апеляційної інстанції при новому розгляді справи - є неспівмірними, непропорційними та не відповідають принципам справедливості та розумності. З урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат Північний апеляційний господарський суд вважав справедливим та розумним задоволення поданої заяви ДП «Зоря» про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19775/23 частково, а саме в розмірі 100 000,00 грн. У задоволенні решти заяви суд відмовив.

8.89. У касаційній скарзі скаржник-1, який звертався до суду із заявою (запереченнями) про зменшення заявлених ДП «Зоря» до стягнення судових витрат до 184 881,90 грн, і з урахуванням того що суд апеляційної інстанції не присудив до стягнення з ДП «Україна» усієї заявленої ДП «Зоря» до стягнення суми, задовольнивши його заяву частково, а саме у розмірі 100 000,00 грн, не наводить конкретних норм права, порушених судом апеляційної інстанції у вирішенні питання про розподіл судових витрат ДП «Зоря». 

8.90. Водночас міра обґрунтування додаткової постанови від 16.03.2026, наведена судом апеляційної інстанції, є достатньою, щоб продемонструвати сторонам, як те, що вони були почуті, так і підстави для непокладення витрат ДП «Зоря» на правничу допомогу у повному (заявленому) обсязі на сторону, не на користь якої ухвалено рішення (ДП «Україна»).

8.91. Отже, доводи касаційної скарги як ДП «Україна» у цій частині, так і доводи касаційної скарги ДП «Зоря» не знайшли свого підтвердження.

8.92. Втім, оскаржувана постанова (додаткова) від 16.03.2026 ухвалена судом апеляційної інстанції, ураховуючи ту обставину, що зустрічні позовні вимоги ДП «Зоря» були задоволені у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову було відмовлено.

8.93. В силу приписів частин четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

8.94. Ураховуючи те що Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову та залишення в силі оскаржуваної постанови від 19.02.2026 в частині відмови у задоволенні первісного позову, з огляду на приписи частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертизи), понесені ДП «Зоря», слід покласти на ДП «Україна» частково, а саме у розмірі 123 494,70 грн витрат на професійну правничу допомогу та і 35 000,00 грн витрат на проведення експертизи, з огляду на таке.

8.94.1. Суд у контексті оцінки доказів, поданих ДП «Зоря» для обґрунтування заяви про ухвалення додатково рішення від 24.02.2026, поданої суду апеляційної інстанції, застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зокрема, такого змісту:

« 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19)»;
« 133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку»;
« 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18»;
« 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права»;
« 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

8.94.2. Предметом судового розгляду у цій справі були вимоги первісного та зустрічного позовів, тому з огляду на те, що відмовлено у задоволенні первісного позову ДП «Україна», ураховуючи понесені відповідачем за первісним позовом судові витрати на професійну правничу допомогу, принципи співмірності, реальності, необхідності Суд дійшов висновку про покладення на позивача за первісним позовом витрат, понесених ДП «Зоря», витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 123 494,70 грн, а саме:

- понесених під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 33 126,10 грн (всього заявлено 62 272,10 грн, втім, реальним, співмірним і необхідним є покладення 23 922,10 грн за участь у судових засіданнях та 9 204,00 грн за підготовку документів, які стосуються первісного позову, що не можуть перевищувати кількість годин на підготовку зустрічного позову, а саме 2 години);
- понесених під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 25 628,60 грн (всього заявлено 51 257,20 грн, втім, реальним, співмірним і необхідним є покладення 25 628,60 грн, що складає 50 % від заявленої суми);
- понесених під час розгляду справи судом касаційної інстанції у розмірі 23 200,80 грн (всього заявлено 46 401,60 грн, втім, реальним, співмірним і необхідним є покладення 23 200,80 грн, що складає 50 % від заявленої суми);
- понесених під час розгляду справи судом першої інстанції за результатами нового розгляду у розмірі 19 471,50 грн (всього заявлено 38 943,00 грн, втім, реальним, співмірним і необхідним є покладення 19 471,50 грн, що складає 50 % від заявленої суми);
- понесених під час розгляду справи судом апеляційної інстанції за результатами нового розгляду у розмірі 22 067,70 грн (всього заявлено 44 135,40 грн, втім, реальним, співмірним і необхідним є покладення 22 067,70 грн, що складає 50 % від заявленої суми).

8.94.3. Стосовно витрат на оплату експертизи, які понесло ДП «Зоря», то Суд залишає в цій частині оскаржувану постанову від 16.03.2026 без змін, оскільки вказані витрати були необхідними для вирішення спору у цій справі. 

8.95. З огляду на викладене, касаційну скаргу ДП «Україна» на постанову від 16.03.2026 слід задовольнити частково, а в задоволенні касаційної скарги ДП «Зоря» на вказане судове рішення відмовити повністю.

8.96. Щодо клопотання ДП «Україна» про передачу справи № 910/19775/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід зазначити таке.

8.96.1. Обґрунтовуючи вказане клопотання позивач за первісним позовом вказував, зокрема, на таке:

«Оскільки, одна із підстав для касаційного розгляду справи - відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, передбачених ст.1. Протоколу 1 ЄКПЛ, ч. 3 ст. 418 та п. 1 ч. 1 ст. 434 ЦК України, ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 01.12.2022 № 2811-IX, ст.10 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 № 3792-XII (з приводу автоматичного припинення прав інтелектуальної власності на об`єкт інтелектуальної власності, який в подальшому було включено як додаток до об`єкта, який не охороняється авторським правом) містить виключну правову проблему, а її неправильне вирішення може підірвати засади правової визначеності у сфері авторського права і довести стан охорони та захисту авторського права в Україні до абсурду (наприклад, коли світові твори образотворчого мистецтва та/або літературні твори тощо можна буде затверджувати як додатки до офіційних документів органів влади й на території України буде припинятися (визнаватися відсутнім) авторське право авторів таких творів), Касант вважає, що в даному випадку наявні підстави передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду».

8.96.2. Відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

8.96.3. Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

8.96.4. Про виключність правової проблеми з погляду якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що суди припустилися явної й грубої помилки у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільного розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

8.96.5. Крім цього, справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що її можна знайти без будь-яких проблем.

8.96.6. Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом і Великою Палатою Верховного Суду у низці судових рішень (наприклад, від 10.07.2019 у справі № 431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі № 357/13182/18, від 23.06.2020 у справі № 910/8130/17, від 09.07.2020 у справі № 610/1065/18, від 15.09.2020 у справі № 910/32643/15, від 13.10.2020 у справі № 640/17296/19, від 23.10.2020 у справі № 906/677/19, від 14.04.2021 у справі № 757/50105/19, від 22.04.2021 року у справі № 640/6432/19, від 28.04.2021 у справі № 916/1977/20, від 18.05.2021 у справі № 758/733/18), адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.

8.96.7. Однак у клопотанні про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду скаржник-1 не навів доводів, що свідчать про неусталеність судової практики при вирішенні питання щодо застосування положень означених ним норм права. Скаржник-1 у своєму клопотанні не зазначив постанов касаційного господарського суду, інших касаційних судів у складі Верховного Суду, у яких суди по-різному підходили до аналізу норм права в подібних правовідносинах, не зробив посилання на конкретні справи, їх кількісні та якісні показники, які б свідчили про наявність інших справ з подібними правовідносинами та формування судами різної правової практики у їх вирішенні.

8.96.8. Клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не містить аргументовано переконливого обґрунтування наявності глибоких розходжень у судовій практиці щодо застосування однієї і тієї ж норми права, у тому числі, наявності правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у справах з подібними правовідносинами; не викладено правової проблеми, яка б потребувала узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій; за відсутності також і посилання на справи, у яких виникає проблема правозастосування з подібними правовідносинами.

8.96.9. Отже, заявлене позивачем за первісним позовом клопотання не містить належного обґрунтування виключної правової проблеми за кількісним та якісним критерієм, які б надавали можливість подолати бар`єр означених показників, а обставини, наведені у клопотанні, не дають підґрунтя вважати, що існують підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

8.96.10. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання скаржника-1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

8.97. Доводи, викладені у відзивах та додаткових поясненнях, Касаційний господарський суд бере до уваги у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.98. Доводи ДП «Україна», викладені у відзиві на касаційну скаргу ДП «Зоря», беруться до уваги судом касаційної інстанції у частині, яка узгоджується з викладеним у цій постанові. 

8.99. Ураховуючи спірний характер правовідносин сторін наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Суд зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

9.1. Доводи скаржника-1 про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення від 19.02.2026 по суті спору за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє часткове підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Доводи скаржника-1 про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні постанови від 04.03.2026 за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.3. Доводи скаржника-1 про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні постанови додаткової постанови від 16.03.2026 за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови, втім, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

9.4. Доводи скаржника-2 про порушення судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні додаткової постанови від 16.03.2026 за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови, втім, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

9.5. За приписами пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

9.6. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 311 ГПК України).

9.7. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність:

- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі №910/19775/23 в частині вирішення спору за зустрічним позовом ДП «Зоря» до ДП «Україна» про визнання недійсним свідоцтва №102874 про реєстрацію авторського права на твір та визнання відсутніми авторських майнових прав на твір та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені зустрічного позову відмовити повністю;
- у решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі №910/19775/23 залишити без змін;
- скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі №910/19775/23 в частині покладення на ДП «Україна» витрат на професійну правничу допомогу, понесених ДП «Зоря», та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ДП «Україна» на користь ДП «Зоря» 123 494,70 грн витрат на професійну правничу допомогу;
- в іншій частині додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі №910/19775/23 залишити без змін.

10. Судові витрати

10.1. Ураховуючи положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, подання ДП «Україна» апеляційної та касаційних скарг, подання ДП «Зоря» апеляційної скарги, Суд здійснює розподіл судового збору таким чином:

- з ДП «Зоря» на користь ДП «Україна» слід стягнути 7 267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 19 379,20 грн судового збору за подання касаційних скарг;

- з ДП «Україна» на користь ДП «Зоря» слід стягнути 33 819,87 грн за подання апеляційної скарги.

10.2. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційних скарг на постанову (додаткову) не сплачується, відповідно, судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі №910/19775/23 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі №910/19775/23 в частині вирішення спору за зустрічним позовом Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» про визнання недійсним свідоцтва №102874 про реєстрацію авторського права на твір та визнання відсутніми авторських майнових прав на твір скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені зустрічного позову відмовити повністю.

3. У решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі №910/19775/23 залишити без змін.

4. Касаційну скаргу Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №910/19775/23 залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 у справі №910/19775/23 - без змін.

5. Касаційні скарги Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» та Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі №910/19775/23 задовольнити частково.

6. Скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі № 910/19775/23 в частині покладення на Державне підприємство «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» витрат на професійну правничу допомогу, які понесені Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря», та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на користь Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» 123 494,70 грн витрат на професійну правничу допомогу.

7. В іншій частині додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 у справі №910/19775/23 залишити без змін.

8. Стягнути з Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» на користь Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» 7 267,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 19 379,20 грн судового збору за подання касаційних скарг.

9. Стягнути з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на користь Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» 33 819,87 грн за подання апеляційної скарги. 

10. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов