Справа № 539/4967/25
Провадження № 2/539/1532/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року   місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Пилипчука М. М.,
за участі секретаря судового засідання Берко О. С.,
розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у місті Лубнах Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі – ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір № 4668213 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір від 21 травня 2024 року № 4668213 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «44983».
На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту – кредит, сума кредиту – 28 800 грн, строк кредиту 360 днів (з 21 травня 2024 року до 16 травня 2025 року). Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. ТОВ «Лінеура Україна» надала кредит ОСОБА_1 у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів у розмірі 28 800 грн на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 , яку позичальником вказано особисто під час укладання договору. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через платіжну систему на підставі укладеного договору від 12 березня 2019 року № РК-П-19/03-01 про переказ коштів між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» (далі – ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення»). Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору.
Згідно з пунктом 3.1 договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту (пункт 1.4.1 договору).
Пунктом 1.4.2 договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,6 % в день та застосовується на наступних умовах. Якщо Клієнт до встановленого строку, зазначеного в пункті 1.4.2 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Відповідно до пункту 4.1 договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в пункті 4.3 договору.
У період з 21 травня 2024 року до 31 березня 2025 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора у розмірі 19 221,88 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту у розмірі 5 334,41 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 13 887,47 грн.
31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до укладеного договору факторингу від 30 березня 2025 року № 31/03/2025 до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором від 21 травня 2024 року № 4668213, за яким загальна заборгованість становить 129 380,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23 462,59 грн, заборгованості за процентами – 91 514,80 грн, штрафні санкції – 14 400 грн.
Станом на дату укладання договору факторингу від 31 березня 2025 року № 31/03/2025 строк дії договору від 21 травня 2024 року № 4668213 не закінчився. В межах строку дії договору, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01 квітня 2025 року до 16 травня 2025 року (46 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 16 191,08 грн (23 465,59 грн ? 1,5 % ? 46 календарних днів = 16 191,08 грн). Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в пункті 1.3 договору від 21 травня 2024 року № 4668213, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у розмірі 16 191,08 грн. Відповідач перед позивачем має непогашену заборгованість за договором від 21 травня 2024 року № 4668213 у розмірі 145 571,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23 465,59 грн, нараховані ТОВ «Лінеура Україна» проценти – 91 514,80 грн, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» проценти – 16 191,08 грн, штрафні санкції – 14 400 грн. За умовами пункту 6.4. договору від 21 травня 2024 року № 4668213 первісним кредитором було нараховано штрафні санкції у розмірі 14 400 грн. Проте, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач вважає штрафні санкції у розмірі 14 400 грн такими, що не підлягають стягненню з відповідача.
Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором від 21 травня 2024 року № 4668213 року у розмірі 131 171,47 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту – 23 465,59 грн, нарахованих первісним кредитором процентів – 91 514,8 грн, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» процентів за 46 календарних днів – 16 191,08 грн.
На підставі викладеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2024 року № 4668213, у розмірі 131 171,47 грн, судовий збір – 2 422,40 грн, витрати на правову допомогу – 10 000 грн; в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України за відповідною формулою; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними і такими, що суперечать засадам цивільного законодавства. Позивач у позові визнає, що відповідачем сплачено 19 221,88 грн, проте згідно з наданим розрахунком, ці кошти були зараховані майже повністю на погашення відсотків. Оскільки процентна ставка 547,5 % річних є нікчемною в силу своєї несправедливості, більша частина платежів відповідачем мала бути спрямована на тіло кредиту. За умови справедливого розподілу, залишок основного боргу становить лише 9 578,12 грн (28 800 грн - 19 221,88 грн). Будь-яке інше зарахування коштів є штучним створенням безкінечного боргу. Нарахована сума відсотків (107 705 грн) перевищує тіло кредиту у 4,5 рази, а реальний залишок боргу – у 11 разів. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. Після 16 травня 2025 року позивач мав право нараховувати лише 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, а не 1,5 % щодня. Таким чином, нарахування відсотків за період з 17 травня 2025 року до 31 березня 2025 року у розмірі 16 191 грн є повністю незаконним. Позивач вимагає 10 000 грн за професійну правничу допомогу. У даному випадку позов є типовим масовим продуктом, підготовка якого не потребує значних інтелектуальних зусиль. Позивач вважав за необхідне відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є формою додаткового покарання споживача.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: позов задовольнити частково та стягнути залишок тіла кредиту у розмірі 9 578,12 грн; у задоволенні вимог щодо стягнення 107 705,88 грн відсотків та 10 000 грн витрат на адвоката відмовити повністю; на підставі статті 267 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) надати розстрочку виконання рішення на 12 місяців у зв`язку зі скрутним становищем, підтвердженим довідкою ОК-5 та наявністю інших кредитних зобов`язань; розглядати справу за його відсутності.
У відповіді на відзив ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» указувало, що кредитний договір укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам законодавства, сторони цього правочину за взаємною згодою погодили відповідні умови кредитного зобов`язання. Відповідач на підтвердження укладення кредитного договору здійснив оплату на рахунок кредитора, що підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до позовної заяви. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував кошти на рахунок відповідача. Укладаючи кредитний договір, сторони цього договору передбачили нарахування процентів на погоджених ними умовах, а також графік платежів. У період з 21 травня 2024 року до 31 березня 2025 року відповідач здійснив оплату на рахунок первісного кредитора у розмірі 19 221,88 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 5 334,41 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 13 887,47 грн. Станом на дату укладання договору факторингу від 31 березня 2025 року № 31/03/2025, строк дії від 21 травня 2024 року договору № 4668213 не закінчився, тому в межах строку дії кредитного договору ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01 квітня 2025 року до 16 травня 2025 року (46 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у розмірі 16 191,08 грн. Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в пункті 1.3 договору від 21 травня 2024 року № 4668213, тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідача у розмірі 107 705,88 грн (нараховані первісним кредитором проценти – 91 514,80 грн, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» проценти – 16 191,08 грн).
У відповіді на відзив ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» також зазначило, що аналіз норм права та обставин справи не надають суду право зменшити розмір відсотків, встановлених кредитним договором, з урахуванням застосування до них розміру, визначеному Законом України «Про споживче кредитування». У спірних правовідносинах не можуть бути застосовані вимоги пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Відповідача належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. Якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Кредитний договір, будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Відповідачу у даному випадку нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Таким чином, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило: відмовити відповідачу у задоволенні клопотання щодо розстрочення виконання рішення на 12 місяців в зв`язку з скрутним матеріальним становищем – цей факт не є об`єктивним, непереборним та винятковим, обставиною, що істотно ускладнює чи унеможливлює виконання рішення суду; позов задовольнити у повному обсязі; розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника.
У запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 вказував, що сама по собі наявність підпису під анкетою-заявою не означає, що споживач погодився на несправедливі та приховані умови (високі відсотки), якщо вони не були чітко роз`яснені. Процентна ставка у 547,5 % річних є суттєвим дисбалансом прав на шкоду споживача. Принцип добросовісності та справедливості поширюється на будь-які умови договору. Нарахування відсотків, сума яких у 4,5 рази перевищує суму наданого кредиту (28 800 грн), є «лихварським процентом» та формою несправедливого збагачення позивача. Позивач підтвердив отримання від відповідача 19 221,88 грн. Вважав, що зарахування цих коштів виключно на погашення «космічних» відсотків, без зменшення тіла кредиту, є порушенням статті 19 Закону України «Про споживче кредитування». Оплата відповідачем у розмірі майже 70 % від суми отриманого кредиту свідчить про його добросовісну поведінку, на відміну від позивача, який намагається стягнути суму, що не відповідає розумним очікуванням. Твердження позивача, що матеріальне становище ОСОБА_1 «не є об`єктивним», є суб`єктивною думкою представника. Відповідачем надано довідку ОК-5, яка підтверджує реальний рівень доходів. Також у провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебувають інші справи про стягнення з ОСОБА_1 боргів (зокрема справа № 539/4505/25), що в сукупності робить одноразове виконання рішення неможливим.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив зменшити розмір відсотків до розумного рівня та надати розстрочку виконання рішення суду терміном на 12 місяців.
Рух справи
28 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2025 року справу № 539/4967/25 передано судді Пилипчуку М. М.
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина восьма статті 187 ЦПК України).
Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 30 вересня 2025 року № 1831950 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 04 листопада 2025 року; витребувано в Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі – АТ «Райффайзен Банк») інформацію щодо перерахування коштів за кредитним договором на рахунок відповідача.
На виконання ухвали від 06 жовтня 2025 року в частині витребування доказів АТ «Райффайзен Банк» 20 жовтня 2025 року надіслало до суду відповідь та виписку про рух коштів по рахунку. 
Учасники процесу у судове засідання не з`явилися, тому розгляд справи відкладено з 04 листопада 2025 року на 04 грудня 2025 року, а в подальшому на 15 січня 2026 року. 
Представник позивача просив розглянути справу без його участі.
Судові повістки були направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. 
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 15 січня 2026 року постановив ухвалу про проведення у справі заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2024 року № 4668213 у розмірі 99 711,43 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 1 841,51 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
ОСОБА_1 26 лютого 2026 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2026 року. 
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху.
ОСОБА_1 12 березня 2026 року направив до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 березня 2026 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, призначено заяву до розгляду у судове засідання на 02 квітня 2026 року з викликом учасників справи.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 січня 2026 року, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 30 квітня 2026 року, визначено строк відповідачу для подання відзиву, позивачу – для подання відповіді на відзив, відповідачу – для подання заперечення на відповідь на відзив.
ОСОБА_1 11 квітня 2026 року подав до суду відзив на позовну заяву.
ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 15 квітня 2026 року звернулося до суду із відповіддю на відзив.
ОСОБА_1 16 квітня 2026 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив.
У судове засідання 30 квітня 2026 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у поданих до суду заявах просили провести розгляд справи за їхньої відсутності.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 04 травня 2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд встановив, що 21 травня 2024 року ОСОБА_1 , ознайомившись із паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), одноразовим ідентифікатором 91907 підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих, виходячи з вибраних ним умов.
21 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 4668213 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний позичальником електронним підписом 44983.
Відповідно до пункту 1.2 договору від 21 травня 2024 року № 4668213 на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) – 28 800 грн.
Строк кредитування – 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (пункт 1.3 договору від 21 травня 2024 року № 4668213).
Рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів – друга колонка «дата видачі кредиту/дата платежу» (пункт 1.3.3 договору від 21 травня 2024 року № 4668213).
Пунктом 1.4 договору від 21 травня 2024 року № 4668213 визначено тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 1,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору (пункт 1.4.1 договору від 21 травня 2024 року № 4668213), знижена процентна ставка становить 0,6 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 19 червня 2024 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (пункт 1.4.2 договору від 21 травня 2024 року № 4668213).
Відповідно до пункту 1.6 договору від 21 травня 2024 року № 4668213 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 184 320 грн (підпункт 1.6.1 договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 176 544 грн (підпункт 1.6.2 договору).
Згідно з пунктом 2.1 договору від 21 травня 2024 року № 4668213 товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_2 .
Сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в пункті 4.3 договору (пункт 4.1 договору від 21 травня 2024 року № 4668213).
Відповідно до пункту 5.1 договору від 21 травня 2024 року № 4668213 товариство має право: вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором (підпункт 5.1.1 договору від 21 травня 2024 року № 4668213); укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (підпункт 5.1.3 договору від 21 травня 2024 року № 4668213). Клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 договору від 21 травня 2024 року № 4668213).
За змістом довідки ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 01 квітня 2025 року на виконання договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 21 травня 2024 року, 20:52:11, на суму 28 800 (двадцять вісім тисяч вісімсот гривень 00 копійок) грн, номер картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua – 403128687, призначення платежу: зарахування 28 800 грн на карту НОМЕР_1 .
На виконання ухвали суду від 06 жовтня 2025 року АТ «Райффайзен Банк» подало до суду інформаційну довідку та довідку про рух коштів по картці ОСОБА_1 , відповідно до яких на картковий рахунок останнього 21 травня 2024 року зараховано 28 800 грн.
31 березня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» уклали договір факторингу № 31/03/2025.
Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до пункту 3.3 цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості. Клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку № 5 до цього договору, на підставі акта прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді (додаток № 6) (пункт 1.2 договору факторингу).
Відповідно до витягу з реєстру боржників заборгованість ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги вказаної заборгованості до ОСОБА_1 у розмірі 129 380,39 грн.
Згідно з поданим ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» розрахунком заборгованості за договором від 21 травня 2024 року № 4668213 про надання споживчого кредиту за 46 календарних днів (після відступлення права вимоги) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 16 191,08 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість перед позивачем за договором від 21 травня 2024 року № 4668213 року у розмірі 131 171,47 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту – 23 465,59 грн, нарахованих первісним кредитором процентів – 91 514,8 грн, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» процентів за 46 календарних днів – 16 191,08 грн.
Індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, сформованими Пенсійним фондом України 08 квітня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 , підтверджуються такі річні суми заробітку для нарахування пенсії: за 2022 рік – 121 629,59 грн, за 2023 рік – 65 248,97 грн, за 2024 рік – 96 150,00 грн, за 2025 рік – 104 850,00 грн, за 2026 рік – 18 400 грн.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір від 21 травня 2024 року № 4668213, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладено в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Матеріалами справи підтверджено факт підписання відповідачем кредитного договору від 21 травня 2024 року № 4668213, за умовами якого позичальнику передано грошові кошти у погодженому розмірі та на погоджений сторонами цих правочинів строк, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача.
Зазначений договір укладено у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію».
Використання для підписання відповідачем кредитного договору одноразового ідентифікатора, який містить комбінацію букв та цифр, узгоджується із вимогами матеріального права. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим.
Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов яких відповідач отримав кредит.
У поданих до суду заявах відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів на виконання умов цього правочину, підтвердив обставини щодо часткового виконання зобов`язань за цим договором (сплату кредитної заборгованості).
За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Як зазначено вище, паспорт споживчого кредиту, кредитний договір від 21 травня 2024 року № 4668213, який підписано відповідачем, містить інформацію щодо кредитування, зокрема, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки тощо.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України).
Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 466/3732/20).
Позивач довів, що він в установлений законом спосіб на підставі належним чином укладеного договору факторингу набув право вимоги до відповідача.
Зібраними у справі доказами, підтверджено, що відповідач уклав кредитний договір, фактично отримані кредитні грошові кошти у добровільному порядку на користь позивача в повному обсязі не повернув, тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором.
Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладання кредитного договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених у кредитному договорі умовах та невиконання останнім свого обов`язку щодо своєчасного повернення коштів.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Укладаючи кредитний договір відповідач повинен був достовірно знати про їх умови та про наслідки невиконання ним умов цього договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши цей договір, він погодився з їх умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені указаними правочинами.
Водночас не можна погодитись з розрахунками позивача щодо заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Оцінюючи розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за договором, суд враховує, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) – в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %.
З наданих позивачем розрахунків убачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися у більшому розмірі ніж передбачено нормами Закону України «Про споживче кредитування».
Встановлено, що відповідач сплатив на користь кредитора 16 червня 2024 року 4 665,60 грн як заборгованість за відсотками та 5 334,40 грн як заборгованість за тілом кредиту.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, який проведений первісним кредитором, станом на 16 червня 2024 року заборгованість відповідача за відсотками становить 0 грн, а за тілом кредиту – 23 465,60 грн.
Встановлено, що відповідач сплатив на користь кредитора 14 липня 2024 року 9 221,78 грн як заборгованість за відсотками та 0,01 грн як заборгованість за тілом кредиту.
Згідно з наданим позивачем розрахунком первісного кредитора станом на 14 липня 2024 року заборгованість за відсотками становить 0 грн, а за тілом кредиту – 23 465,59 грн.
З огляду на викладене, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2024 року № 4668213 за процентами за користування кредитом, які нараховані первісним кредитором, становлять 65 451,67 грн, у тому числі за період з 15 липня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно – 13 123,40 грн (23 465,59 грн ? 1,5 % ? 37 днів), з 21 серпня 2024 року до 31 березня 2025 року включно (223 дні) – 52 328,27 грн (23 465,59 грн ? 1 % ? 223 дні). Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 травня 2024 року № 4668213 за процентами за користування кредитом, які нараховані позивачем за період з 01 квітня 2025 року до 16 травня 2025 року, становлять 10 794,17 грн (23 465,59 грн ? 1 % ? 46 днів). Загальний розмір заборгованості за відсотками за кредитним договором від 21 травня 2024 року № 4668213 становить 76 245,84 грн (65 451,67 грн + 10 794,17 грн)
Отже, зібраними у справі доказами підтверджено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором від 21 травня 2024 року № 4668213 у розмірі 99 711,43 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 23 465,59 грн, заборгованість за відсотками – 76 245,84 грн.
Крім того, позивачем також було заявлено вимогу в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України за відповідною формулою; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Таким чином, вказана норма процесуального права передбачає, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 зазначено, що «питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності».
Крім того, відповідно до пункту 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене і те, що вказані кредитні правовідносини між сторонами у ці справі виникли 21 травня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, слід відмовити.
Водночас під час розгляду справи судом не встановлено обставин щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків, а також нарахування непропорційно великої суми відсотків. Сторони кредитного договору погодили умови кредитних зобов`язань, які викладені у цьому договорі та не містять нечітких чи незрозумілих умов. Водночас суд перевірив наданий позивачем розрахунок та визначив до стягнення суму відсотків з урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, тому безпідставними є аргументи відповідача про непропорційно велику суму нарахованих позивачем відсотків у порівняні з тілом кредиту.
Безпідставними є доводи відповідача щодо порушення порядку зарахування кредитором коштів, які були сплачені позичальником з метою погашення кредитної заборгованості, оскільки такі доводи спростовані змістом розділом 4 кредитного договору та нормами Закону України «Про споживче кредитування».
Проценти нараховані кредитором у межах строку дії кредитного договору, тому доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження за результатом судового розгляду.
Доводи відповідача щодо не роз`яснення йому в чіткій формі умов кредитного договору не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позичальник підписав як кредитний договір, так і паспорт споживчого кредиту, підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих, виходячи з вибраних ним умов.
Суд враховує доводи відповідача щодо не співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Щодо розстрочення виконання рішення
У поданій до суду заяві відповідач просив надати можливість погасити суму тіла кредиту частинами протягом 12 місяців.
Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в резолютивній частині рішення (пункт 2 частини сьомої статті 265, частина перша статті 267 ЦПК України).
Стаття 265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, тому застосовуються положення статті 435 цього Кодексу.
Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України).
Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (частина п`ята статті 435 ЦПК України).
Заява обґрунтована тим, що відповідач не може виконати судове рішення, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі та у нього наявні інші кредитні зобов`язання.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Виходячи зі змісту статті 435 ЦПК України і статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.
Обов`язковість виконання рішення є однією з засад виконавчого провадження (статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню. При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника.
Відстрочка виконання рішення суду це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.
Водночас, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
У цій справі відсутні підстави, передбачені статтею 435 ЦПК України, для відстрочення виконання рішення, оскільки відповідачем не доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання вказаного рішення необхідно відмовити.
Висновки за результатами розгляду позовних вимог
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають задоволенню частково.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні.
Щодо розподілу судових витрат
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1 841,51 грн (2 422,40 грн ? 76,02 %).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи. До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги від 10 грудня 2024 року № 10/12-2024, заявкою від 25 серпня 2025 року № 10462.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 717/1699/22).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував пропорційність розміру задоволених позовних вимог (10 000 грн (заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу) ? 76,02 % (розмір задоволених позовних вимог) = 7 602 грн), характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 3 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273 – 274, 279, 354 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21 травня 2024 року № 4668213 у розмірі 99 711 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот одинадцять) гривень 43 копійки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 1 841 (одна тисяча вісімсот сорок одна) гривня 51 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Загородня, 15, офіс № 118/2; ЄДРПОУ – 44559822).
Відповідач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_4 ).

Суддя М. М. Пилипчук