ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026  м.Дніпро Справа № 908/366/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.
при секретарі судового засідання Новіковій Д.О.

Представники сторін: 
представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 (суддя Дроздова С.С.)
за заявою (стягувача): Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” (Південне шосе, буд. 57, оф. 36, м. Запоріжжя, 69032, ідентифікаційний код юридичної особи 30956420)
до боржника: Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі філії “Відокремлений підрозділ “Запорізька атомна електрична станція” Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (вул. Промислова, будинок 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, ідентифікаційний код ВП:19355964).
про стягнення 293 400 грн 00 коп.
орган виконання: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Саксаганського, буд. 110, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 34967593)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тензор» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» заборгованості в сумі 293 400,00 грн та 242,24 грн судового збору.
19.02.2024 Господарським судом Запорізької області видано судовий наказ у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька атомна електрична станція» на користь ТОВ «Тензор» 293 400,00 грн заборгованості та 242,24 грн судового збору. Судовий наказ набрав законної сили 12.03.2024.
03.04.2024 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 74614791 щодо примусового виконання зазначеного судового наказу. 07.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95.
05.06.2025 ТОВ «Тензор» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язання керівника АТ «НАЕК «Енергоатом» Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу від 19.02.2024 у справі № 908/366/24.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025, яка є предметом апеляційного оскарження у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про зобов`язання керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24 — відмовлено.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95 АТ «НАЕК «Енергоатом» включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101. На підставі цього 07.08.2024 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 74614791. Суд першої інстанції дійшов висновку, що зупинення виконавчого провадження означає тимчасове припинення всіма учасниками такого провадження будь-яких дій, спрямованих на виконання судового рішення, у період до усунення обставин, що стали підставою для зупинення його примусового виконання. Правові наслідки тимчасового припинення вжиття заходів для забезпечення виконання судового рішення, на думку суду, полягають у тому, що боржник фактично позбавлений можливості подавати звіт про його виконання, оскільки обов`язок подавати такий звіт є елементом активної стадії виконавчого провадження, що є неможливим в обставинах прийняття уповноваженою особою процесуального рішення про зупинення виконавчого провадження.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, через систему "Електронний суд", Товариство з обмеженою відповідальністю «Тензор» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву ТОВ «Тензор» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язати керівника АТ «НАЕК «Енергоатом» Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу від 19.02.2024 у справі № 908/366/24, судові витрати зі сплати судового збору покласти на АТ «НАЕК «Енергоатом».

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування усіх обставин справи, та підлягає скасуванню. ТОВ «Тензор» не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зупинення виконавчого провадження означає тимчасове припинення всіма учасниками такого провадження будь-яких дій, спрямованих на виконання судового рішення, та що боржник фактично позбавлений можливості подавати звіт про його виконання.
Позивач зазначає, що зупинення виконавчого провадження — це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження», які не можуть бути усунуті ані виконавцем, ані учасниками виконавчого провадження. Із зупиненням виконавчого провадження саме виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії, допоки існують обставини, якими обумовлено зупинення, до моменту відновлення провадження на підставі постанови виконавця. На підтвердження цього апелянт посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 796/165/18 та у постанові від 11.01.2023 у справі № 346/434/20. Таким чином, на думку апелянта, обмеження стосуються дій виконавця, а не самих учасників, і боржник може виконувати рішення добровільно або подавати до суду звіт про виконання рішення суду, оскільки це не є «виконавчими діями» в розумінні закону та практики Верховного Суду.
ТОВ «Тензор» наголошує, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії виконанню остаточного судового рішення чи навпаки — перешкоджає такому виконанню, при цьому виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника. На підтвердження цього апелянт посилається на постанову Касаційного господарського суду від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16. Зупинення вчинення виконавчих дій не враховує приписів статей 129 і 129-1 Конституції України, якими закріплено обов`язковість судового рішення та забезпечення державою виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012, від 25.04.2012 № 11-рп/2012, від 26.06.2013 № 5-рп/2013, від 15.05.2019 № 2-р(ІІ)/2019, від 01.03.2023 № 2-р(ІІ)/2023, якими визначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Також апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на абзац двадцять другий пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначена норма стосується зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем, а не обмежує обов`язок боржника виконувати рішення суду в добровільному порядку. Крім того, апелянт зазначає, що АТ «НАЕК «Енергоатом» не є органом, про який йде мова в зазначеній нормі стосовно житлово-комунальних послуг, а заборгованість за судовим наказом у справі № 908/366/24 не стосується надання житлово-комунальних послуг.
ТОВ «Тензор» звертає увагу, що відсутні норми матеріального та процесуального права, які б передбачали обмеження чи відсутність обов`язку виконання рішення суду в добровільному порядку, а АТ «НАЕК «Енергоатом» є прибутковою організацією, яка отримує дохід від підприємницької діяльності та має на балансі як рухоме, так і нерухоме майно.
Позивач посилається на ухвалу Верховного Суду від 07.05.2024 у справі № 160/5259/20, в якій зазначено, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт, сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення, запобігає можливому зловживанню з боку боржника, гарантує дотримання законності та підвищує довіру громадян до суду та держави.
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що всі учасники справи не можуть вчиняти дії щодо виконання судового рішення, оскільки обмеження вчинення виконавчих дій впливають виключно на дії виконавця. Зупинення вчинення виконавчих дій не встановлює обмежень щодо виконання рішення суду в добровільному порядку. Крім того, норми процесуального права, зокрема ст. ст. 345-1 та 345-2 ГПК України, не містять таких підстав для відмови у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, як зупинення вчинення виконавчих дій. Судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та нормам ГПК України, якими передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Тензор» та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне:
АТ «НАЕК «Енергоатом» зазначає, що механізм застосування до боржника заходу процесуального впливу шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення визначено статтями 345-1 – 345 -4 ГПК України. Нормами абзацу другого частини 2 статті 345-1 ГПК України прямо передбачено, що стягувач може звернутися до суду із заявою про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, якщо судове рішення набрало законної сили, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження. Таким чином, на думку відповідача, наведена норма прямо вказує на те, що подання звіту пов`язане з встановленням судового контролю за процесами фінальної стадії судової справи, якою є виконавче провадження, і звіт боржником подається виключно в умовах реального виконання судового рішення, що є неможливим в обставинах зупинення виконавчого провадження.
Відповідач наголошує, що зупинення виконавчого провадження означає тимчасове припинення будь-яких дій, пов`язаних з виконанням рішення, і суд не може втручатися в перебіг виконавчого провадження та не має підстав зобов`язувати боржника до вчинення дій, що є предметом виконавчого провадження, якщо останнє перебуває у зупиненому стані. Зобов`язання боржника подати звіт про виконання рішення суду є елементом виконавчого процесу і не може бути реалізованим або примушеним судом під час зупинення виконавчого провадження.
АТ «НАЕК «Енергоатом» зазначає, що станом на день подання стягувачем заяви про встановлення судового контролю та її розгляду судом були наявні підстави, які перешкоджали розгляду заяви, враховуючи зупинення виконавчого провадження ВП № 74614791, оскільки наказом Мінстратегпрому № 95 від 02.08.2024 боржника включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101, а 07.08.2024 органом ДВС винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі абзацу двадцять другого пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідач також посилається на відсутність сталої судової практики з питань судового контролю у господарському процесі у зв`язку з нещодавнім введенням в дію відповідного правового регулювання. За сталою практикою адміністративних судів правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є наявність об`єктивних підстав вважати, що за відсутності такого заходу рішення суду залишиться невиконаним, а також обставин, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності, пов`язаних з невиконанням судового рішення. АТ «НАЕК «Енергоатом» посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 990/47/23 та від 14.05.2020 у справі № 800/320/17, а також на постанови Касаційного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі № 240/13680/24, від 28.01.2025 у справі № 460/10443/24, від 23.10.2024 у справі № 160/14489/24.
Відповідач наголошує на правомірності встановлення судом першої інстанції відсутності обставин, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності АТ «НАЕК «Енергоатом», зазначаючи, що компанія є оператором чотирьох діючих атомних електростанцій України, в умовах збройної агресії забезпечує генерацію та постачання електричної енергії усім галузям економіки, включаючи суб`єкти оборонної промисловості та побутових споживачів. Відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 200/3958/19-а, в якій зазначено, що суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів забезпечення виконання рішень, встановлювати дійсні причини затримки, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені дії та встановлювати наявність та форму вини. Також відповідач посилається на ст. 614 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що вина боржника у справі відсутня.
Крім того, АТ «НАЕК «Енергоатом» зазначає, що відповідно до ст. 339 та ст. 345-1 ГПК України виключним правом на судовий контроль та розгляд заяви про зобов`язання подати звіт наділений суд першої інстанції, а тому вимоги апелянта в частині прийняття рішення про зобов`язання керівника АТ «НАЕК «Енергоатом» надати звіт не підлягають задоволенню, оскільки не можуть розглядатись судом апеляційної інстанції за вимогами процесуального права.
Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.07.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи № 908/366/24. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Запорізької області.
21.07.2025р. матеріали справи № 908/366/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.07.2025, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 (суддя Дроздова Світлана Сергіївни). Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.03.2026 об 10:00 годин.
24.07.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” надійшло клопотання про пришвидшення розгляду апеляційної скарги на Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24.
01.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” надійшов відзив на апеляційну скаргу.
06.11.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2025 заяву представника Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
У зв`язку з перебуванням судді-доповідача Дарміна М.О. у відпустці, відповідно до п.2.7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №1 від 01.04.2025р., розгляд справи № 908/366/24, призначеної на 17.03.2026 не відбудеться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2026 розгляд справи призначено у судовому засіданні на 24.03.2026 о 16:40 годин.
В призначений час 24.03.2026 представник Акціонерного товариства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” не вийшла на зв`язок для участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon, про що було складено відповідний акт.
Інші учасники, належним чином повідомлені про час і місце судового засідання не прибули в судове засідання.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, ТОВ «Тензор», як учасник судового процесу, не був позбавлений права забезпечити участь у судовому засіданні 24.03.2026 будь-якого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, в тому числі в режимі відеоконференції.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
В свою чергу, колегія суддів наголошуєна тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
24.03.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025, якою відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про зобов`язання керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24. 
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що 19.02.2024 Господарським судом Запорізької області видано судовий наказ у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька атомна електрична станція» на користь ТОВ «Тензор» 293 400,00 грн заборгованості та 242,24 грн судового збору; судовий наказ набрав законної сили 12.03.2024; 03.04.2024 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 74614791 щодо примусового виконання зазначеного судового наказу; наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95 АТ «НАЕК «Енергоатом» включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101; 07.08.2024 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 74614791 на підставі абзацу двадцять другого пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»; станом на день подання заяви про встановлення судового контролю заборгованість за судовим наказом від 19.02.2024 у справі № 908/366/24 залишається непогашеною, а виконавче провадження ВП № 74614791 перебуває у зупиненому стані. 
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, звертаючись із заявою «про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду» , якою ТОВ «Тензор» просило суд першої інстанції зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24, заявник наводив наступні обгрунтування: «…Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Тензор» 293 400 (двісті дев`яносто три тисячі чотириста) грн 00 коп. заборгованості та 242 (двісті сорок дві) грн. 24 коп. судового збору.
В ході примусового виконання заборгованість не було погашено.
Крім того, 07.08.2024 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95.
В постанові про зупинення вчинення виконавчих дій від 07.08.2024 зазначено, що відповідно до Порядку визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 р. № 101, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ЄДРПОУ 24584661) включено до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 02.08.2024 № 95).
Таким чином, АТ «НАЕК «Енергоатом» тривалий час не виконує судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24, що набрав законної сили, та на виконання якого відкрито виконавче провадження № 74614791.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України …
Відповідно до ч.1 статті 326 ГПК України …
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядає справу як суд першої інстанції (статті 327 ГПК України)…
Відповідно до ст. 339 ГПК України Розділу VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
Згідно із частинами 1-2 ст. 345-1 ГПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах: 1) про захист ділової репутації; 2) що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; 3) в інших спорах немайнового характеру.
Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 345-2 ГПК України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Згідно з ч. 4 ст. 345-1 ГПК України якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.
З огляду на те, що боржник АТ «НАЕК «Енергоатом» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, а також враховуючи відкриття виконавчого провадження № 74614791 з виконання судового наказу у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» грошових коштів та судових витрат, відсутність доказів виконання боржником рішення суду в справі № 908/366/24, керуючись приписами частини четвертої статті 345-1, статтею 345-2 ГПК України, вважаємо за необхідне зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24…» .
Згідно з частиною третьою статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Загальновідомі факти, коли вони визнані такими судом, не потребують доказування.
Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.
Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу. 
Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3946/16.
Колегія суддів визнає загальновідомою обставину той факт, що в Україні на веб сторінці ( https://reyestr.court.gov.ua) розміщено інформаційний платформу Єдиний державний реєстр судових рішень, в якому за відповідними крітеріями пошуку можна віднайти справи про спір між певними сторонами.
Так, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.09.2025 у справі № 908/366/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/130024049) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 908/366/24 задоволено та зобов`язано керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) у тридцятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати суду звіт про виконання рішення (судового наказу) Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24. 
Приймаючи вищезазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що : «…19.02.2024 судом видано судовий наказ про стягнення з боржника - Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код ЄДРПОУ ВП:19355964, 71503, Запорізька обл., місто Енергодар, вул. Промислова, будинок 133) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор», ідентифікаційний код юридичної особи 30956420 (Південне шосе, буд. 57, оф. 36, м. Запоріжжя, 69032) 293 400 (двісті дев`яносто три тисячі чотириста) грн 00 коп. заборгованості та 242 (двісті сорок дві) грн. 24 коп. судового збору.
Дата набрання судовим наказом законної сили 12.03.2024.
Строк пред`явлення судового наказу до виконання до 12.03.2027.
25.08.2025 до суду від стягувача за наказом надійшла заява, в якій заявник просить зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомнаенергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.08.2025 вказана вище заява передана на розгляд судді Науменку А.О.
26.08.2025 суд прийняв до розгляду заяву в судовому засіданні на 03.09.2025 о 12 год 00 хв., про що всі учасники судового процесу повідомлені належним чином.
26.08.2025 до суду від боржника надійшла заява про залишення заяви ТОВ «Тензор» без розгляду.
В судовому засіданні 03.09.2025 здійснювалась відеоконференція.
Відводів складу суду не заявлено. Права та обов`язки сторонам відомі та зрозумілі.
Представник стягувача підтримав подану заяву, просив заяву задовольнити на підставі ст.ст. 42, 197, 326, 339, 345-1, 345-2 ГПК України. З огляду на те, що боржник АТ «НАЕК «Енергоатом» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, а також враховуючи відкриття виконавчого провадження № 74614791 з виконання наказу у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» грошових коштів та судових витрат, відсутність доказів виконання боржником судового наказу в справі № 908/366/24, вважає за необхідне зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24.
Представник боржника заперечив проти заяви, просив заяву залишити без розгляду, оскільки заява ТОВ «ТЕНЗОР» про встановлення судового контролю Господарським судом Запорізької області розглянута та ухвалою від 23.06.2025 відмовлено задоволенні заяви ТОВ «ТЕНЗОР» про встановлення судового контролю з виконанням рішення у справі № 908/366/24 Вищезазначена ухвала суду ТОВ «ТЕНЗОР» оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду. На даний час апеляційна скарга перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції. Розгляд справи призначено на 17.03.2026. Отже, подання ТОВ «ТЕНЗОР» повторної заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/366/24 є передчасним.
Судом залишено без задоволення заяву боржника про залишення заяви стягувача, без розгляду, оскільки в даному випадку, повторну заяву подано з інших підстав та вимоги заяви не тотожні з вимогами попередньої заяви стягувача про подання звіту у даеній справі.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 908/366/24, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню судом з наступних підстав.
Подана заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 908/366/24 мотивована тим, що АТ «НАЕК «Енергоатом» тривалий час не виконує судовий наказ Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24, що набрав законної сили, та на виконання якого відкрито виконавче провадження № 74614791. З огляду на те, що боржник АТ «НАЕК «Енергоатом» є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, а також враховуючи відкриття виконавчого провадження № 74614791 з виконання наказу у справі № 908/366/24 про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» грошових коштів та судових витрат, відсутність доказів виконання боржником судового наказу в справі № 908/366/24, керуючись приписами частини четвертої статті 345-1, статтею 345-2 ГПК України, стягувач просить зобов`язати керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 24584661) подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24.
Головним керівним органом АТ «НАЕК «Енергоатом» є Кабінет Міністрів України. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) через Міністерство юстиції підпорядковується Кабінету Міністрів України. Отже встановлення судового контролю за виконанням рішення Господарського суду міста Києва у справі № 908/766/24 є єдиною можливістю забезпечити реальне виконання судового рішення.
Статтею 339 ГПК України…
Частинами першою, другою та четвертою статті 345-1 ГПК України…
Згідно з частиною першою статті 345-2 ГПК України…
Частиною другою статті 345-2 ГПК України…
Судом встановлено, що 03.04.2024 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу у справі № 908/366/24 від 19.04.2024.
Згідно з постановою державного виконавця від 07.08.2024 встановлено, що відповідно до пункту 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Відповідно до Порядку визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі Порядок), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101, встановлено процедуру визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
Наказом Мінстратегпрому № 95 від 02.08.2024 акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код: 24584661) включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 101.
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями, було зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання судового наказу № 908/366/24, виданого 19.02.2024.
Наказом Мінстратегпрома від 02.08.2024 № 95 АТ «HAEK «Енергоатом» включено до переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.
10.07.2025 виконавче провадження поновлено.
В ході примусового виконання судового наказу заборгованість не погашено…».
Стаття 75 Господарського процесуального кодексу України закріплює підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст. 75 ГПК). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч.7 ст. 75 ГПК).
Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Таким чином, обставини (факти), що є преюдиціальними відповідно до ст.75 ГПК, не потребують доказування та є обов`язковими для господарського суду. Суд не вправі ставити під сумнів такі обставини (факти).
Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2024 у справі №910/7859/23, від 11.01.2024 у справі №911/84/22 та інших.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що дійсно, на час розгляду в суді першої інстанції заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тензор» від 28.05.2025р. вх.№ 10429/08-08/25 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про зобов`язання керівника Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котіна Петра Борисовича подати до суду звіт про виконання судового наказу Господарського суду Запорізької області від 19.02.2024 у справі № 908/366/24 виконавче провадження було зупинене і вже після винесення оспорюваної ухвали 23.06.2025р. було, відповідно, поновлено.
Відповідно до частини 2 статті 345-1 Господарського процесуального кодексу України, стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
Якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Оскільки 07.08.2024р. державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження № 74614791 і дане виконавче провадження було зупинененим до його поновлення 10.07.2025р., у суду першої інстанції на час виненесення оспорюваної ухвали були відсутні підстави для задоволення.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в частині того, що «…відсутні норми матеріального та процесуального права, які б передбачали обмеження чи відсутність обов`язку виконання рішення суду в добровільному порядку чи норми права, які б свідчили, що рішення суду не є обов`язковим до виконання.
АТ «НАЕК «Енергоатом» є прибутковою організацією, яка отримує дохід від підприємницької діяльності, має на балансі як рухоме так і нерухоме майно.
Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
У Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зауважив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Також Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене рішення.
В ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначено: виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист.
Тобто, підсумовуючи вищевикладене, Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено, що судове рішення є обов`язкове до виконання та має бути виконаним.
Однак, в порушення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, АТ «НАЕК «Енергоатом» не виконує судовий наказ у справі № 908/366/24 в добровільному порядку, в виконавчому провадженні, державним виконавцем не вчиняються виконавчі дії, з огляду на винесену Постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.
Верховний Суд звернув увагу, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема у формі зобов`язання боржника подати до суду відповідний звіт сприяє забезпеченню реалізації принципу виконуваності судового рішення (загальновідомо, що «рішення суду не має значення, якщо воно не виконується»), запобігає можливому зловживанню з боку боржника (наприклад, у формі уникнення оперативного та повного виконання рішення), гарантує дотримання законності (як у вимогах стягувача, так і у діях боржника), а також підвищує довіру громадян до суду та держави, в цілому (Ухвала Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №160/5259/20).
Суд першої інстанції, дійшов висновку, що зупинення виконавчого провадження означає тимчасове припинення всіма учасниками такого провадження будь-яких дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема, у період до усунення обставин, що стали підставою для зупинення його примусового виконання.
Підсумовуючи вищевикладене, вважаємо помилковим висновок суду, що саме всі учасники справи не можуть вчиняти дії, щодо виконання судового рішення. Однак, обмеження вчинення виконавчих дій впливають виключно на дії виконавця.
Зупинення вчинення виконавчих дій не встановлює обмежень щодо виконання рішення суду в добровільному порядку.
Окрім зазначеного, норми процесуального права, зокрема ст. ст. 345-1 та 345-2 ГПК України, не містять таких підстав для відмови у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, як зупинення вчинення виконавчих дій.
Судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та нормам Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що рішення суду є обов`язковим до виконання…»
Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, ухвала Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” на неї, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 2 422,40 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Тензор” на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.06.2025 у справі № 908/366/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 422,40 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю “Тензор”.
Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. підписано 11.05.2026р., суддею Кощеєвим І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, ______________.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв