Номер провадження: 22-ц/813/2520/26 
Справа № 521/2667/22
Головуючий у першій інстанції Роїк Д. Я.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Одеської міської ради
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року
у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Управління капітального будівництва Одеської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів
встановити:
07 лютого 2022 року Одеська міська рада звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 269104 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 31 січня 2018 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування набула право власності на нежитлове приміщення за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 323,6 кв.м.
У 2020 році у вказаному вище приміщенні, відповідачка здійснила реконструкцію під адміністративно-офісну будівлю без змін геометричних розмірів фундаментів у плані та отримала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція нежитлових приміщень під адміністративно-офісну будівлю без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », яка зареєстрована в реєстрі будівельної діяльності 10 листопада 20202 року за №ОД 101201110972, замовник будівництва – ОСОБА_1 . Загальна площа об`єкта після реконструкції склала 483,3 кв.м.
Всупереч вимог п.3 ч.2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» ОСОБА_1 не звернулася до органу місцевого самоврядування з питання визначення розміру пайової участі при реконструкції зазначеного вище приміщення, пайову участь не сплатила, тим самим без достатньої правової підстави зберегла у себе кошти, які мала заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури м. Одеси.
Позивач двічі звертався у письмовій формі до відповідачки з проханням надати копії документів, які підтверджують кошторисну вартість реконструкції об`єкта. 
Посилаючись на наказ Міністерства розвитку громад та територій від 10 вересня 2021 року №230, зазначає, що загальна кошторисна вартість реконструкції зазначеного вище об`єкта складає 269104 грн, виходячи із розрахунку: 6727536 грн (загальна кошторисна вартість) *4%. При цьому сума загальної кошторисної вартості має обраховуватися за формулою: 483,3 кв.м.*13920 грн = 6727536 грн.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради заборгованість у розмірі 26880 грн.
В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з 
 ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти в розмірі 242224 грн. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року залишити без змін.
Окрім обставин, якими обґрунтовано підстави позову, скаржник посилається на те, що суд не врахував, що згідно з пунктом 7 Положення №5446-VII у разі ненадання замовником протягом 10 робочих днів після початку будівництва необхідних документів для визначення розміру пайової участі Комісія встановлює розмір пайової участі по техніко-економічним показникам об`єкта, відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Згідно з абз. 3 п.9 Положення №5446-VII у разі ненадання замовником експертного звіту/оцінки щодо розгляду окремої частини (кошторисної частини) проектної документації на будівництво нежитлових будівель та споруд, розмір пайової участі визначається Комісією на основі опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України для м. Одеси.
Оскільки у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо сплати пайової участі, однак вона не звернулась у встановлений законодавством 10-денний строк після початку будівництва із заявою про визначення розміру пайової участі з обов`язковим наданням необхідних документів, що підтверджують вартість об`єкта будівництва, а також не надала такі документи на запити, складені та направлені Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради, відповідно, розмір пайової участі правомірно розраховано по техніко-економічним показникам об`єкта відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України у порядку, встановленому приписами п.п. 7, 9 Положення № 5446-VII.
Оскільки такий розрахунок заборгованості проводився на момент звернення з листом-вимогою, тобто станом на 25 жовтня 2021 року, тому застосуванню підлягає саме наказ Міністерства розвитку громад та території України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України» від 10 вересня 2021 року № 230.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22 та від 15 серпня 2024 року у справі №914/2145/23, в яких зазначено, що ненадання замовником будівництва документів, передбачених пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості, що не враховано судом першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Суд помилково врахував розмір кошторисної вартості будівництва, зазначеного 
ОСОБА_1 у зареєстрованій декларації про готовність до експлуатації об`єкта, оскільки закон покладає на замовника будівництва обов`язок надати органу місцевого самоврядування саме документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта, а не зазначення такої вартості у відповідному розділі декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Декларація про готовність об`єкта до експлуатації не відноситься до визначених законодавством документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, а лише містить посилання на встановлення такої вартості у відповідному розділі декларації, яка визначена у затвердженій проектній документації.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крагель М.М., посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року залишити без змін. Як на підставу заперечень проти доводів апеляційної скарги, відповідачка посилається на те, що подання та реєстрація декларації і є інформуванням будь-яких зацікавлених сторін про кошторисну вартість реконструкції у зв`язку із тим, що така інформація міститься у відповідному державному реєстрі, безперешкодний доступ до яких мають органи державної влади та органи місцевого самоврядування та повинні їх використовувати у своїй діяльності. Декларація від 10 листопада 2020 року про готовність до експлуатації об`єкта (реєстраційний номер: ОД 101201110972) за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована/видана Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та розміщена на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за посиланням https://e- construction.gov.ua, що свідчить про наявність в Одеської міської ради інформації щодо кошторисної вартості реконструкції нежитлового об`єкту ОСОБА_1 з 10 листопада 2020 року. Невикористання загальнодоступної інформації з відповідних державних реєстрів та з інших підрозділів Одеської міської ради позивачем може свідчити про неналежну комунікацію між виконавчими органами Одеської міської ради та неналежну підготовку юридичним департаментом Одеської міської ради при поданні позовної заяви по цій справі. Враховуючи ту обставину, що подача декларації про готовність об`єкту до експлуатації та її реєстрація в Реєстрі будівельної діяльності здійснювалися у 2020р, будь-які посилання позивача на ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка вже не була чинною у 2020 році, стосовно обґрунтування процедури розрахунку сплати пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та/або залучення будь-яких органів місцевого самоврядування до механізму встановлення строків та сум пайової участі є безпідставною та помилковою. Пайовий внесок має бути розрахований на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли позивач дізнався про його несплату відповідачем. Позивач посилається на акт, якій стосується вартості спорудження житла у липні 2021 році та не має жодного відношення до реконструкції нежитлових приміщень, яке було здійснено у 2020 році.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Управління капітального будівництва Одеської міської ради правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
В судовому засіданні представниця скаржника Одеської міської ради Бутрик А.О. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Крагель М.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Управління капітального будівництва Одеської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечило, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення загальною площею 483,3 кв.м, яке розташоване у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 31 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №52
У 2020 році ОСОБА_1 здійснила реконструкцію нежитлового приміщення під адміністративно-офісну будівлю без змін геометричних розмірів фундаментів у плані.
10 листопада 2020 року відповідачка подала до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція нежитлових приміщень під адміністративно-офісну будівлю без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 », яка зареєстрована в Реєстрі будівельної діяльності за №ОД101201110972.
У вказаній декларації у розділі «Пайова участь» замовник будівництва ОСОБА_1 не зазначила інформацію щодо її сплати.
Разом із тим, у вказаній декларації у розділі «Кошторисна вартість будівництва» вказана вартість реконструкції – 672000 грн, яка складається з витрат на будівельні роботи – 641000 грн, витрати на машини, обладнання та інвентар – 31000 грн.
Також вказаний спосіб будівництва – господарський (будую власними силами).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка перед отриманням 10 листопада 2020 року Декларації про готовність до експлуатації подала до органу місцевого самоврядування (управління ДАБК Одеської міської ради) інформацію щодо кошторисної вартості реконструкції, розмір якої вказано - 762 000 грн, а також встановлений законодавством 4% розмір залучення коштів для об`єктів нежитлового призначення згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», та дійшов висновку, що правильним є наступний розрахунок розміру пайової участі ОСОБА_1 при реконструкції нежитлових приміщень під адміністративно-офісну будівлю без змін геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_1 : 672000 грн (кошторисна вартість реконструкції) х 4% (розмір залучення коштів для об`єктів нежитлового призначення) = 26880 грн (розмір пайової участі). Встановивши, що у позасудовому порядку ОСОБА_1 не виконала обов`язок зі сплати до місцевого бюджету пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси під час реконструкції нежитлового приміщення за адресою: м. Одеса, 
вул. Єфімова, 13, суд керуючись положеннями ч.ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України дійшов висновку про стягнення зазначених вище коштів у судовому порядку. 
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з огляду на таке.
01 січня 2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року N 132-IX, якими статтю 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виключено.
Згідно з пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): 
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; 
для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території (стаття 144 Конституції України).
Частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до частини першої статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
На виконання вимог наведених норм законодавства рішенням Одеської міської ради від 11 грудня 2019 року №5446-VII затверджено Положення про комісію з визначення пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Одеси (далі – Положення).
Замовник будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звертається до Одеської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, до якої додаються документи, що підтверджують вартість об`єкта будівництва.
Управління капітального будівництва Одеської міської ради готує матеріали для здійснення розрахунку та передає їх на розгляд та затвердження Комісії. Крім того, управління капітального будівництва Одеської міської ради на підставі даних реєстру дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України щомісячно інформує Комісію про замовників, які отримали дозволи на проведення будівельних робіт, та надає на розгляд Комісії документи для визначення розміру пайової участі по кожному об`єкту. У разі ненадання замовником протягом 10 робочих днів після початку будівництва необхідних документів для визначення розміру пайової участі Комісія встановлює розмір пайової участі по техніко-економічним показникам об`єкта, відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (пункт 7 Положення).
Відповідно до частини 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» протягом 2020 року замовники будівництва, реконструкції, розширення, перепрофілювання, переобладнання, зміни функціонального призначення, реставрації будь-яких об`єктів містобудування на території м. Одеси, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва (реконструкції), перераховують до бюджету міста Одеси кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у такому розмірі:
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; - для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (пункт 8 Положення).
У разі ненадання замовником експертного звіту/оцінки щодо розгляду окремої частини (кошторисної частини) проектної документації на будівництво нежитлових будівель та споруд, розмір пайової участі визначається Комісією на основі опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України для міста Одеси (абз 3 пункту 9 Положення).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі N 201/14449/17 (провадження N 61-14290св19) зроблено висновок, що "встановивши, що відповідач ухиляється від укладення договору про пайову участь замовників на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра, що передбачено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання укладеним між сторонами такого договору. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно застосував положення частини п`ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та обґрунтовано виходив з того, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен обчислюватися з урахуванням кошторисної вартості будівництва, зазначеної в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до III категорії складності, зареєстрованої 25 січня 2013 року за N ДП 1431302406.[…] Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не надано документів про затвердження у встановленому порядку кошторисної вартості об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, є необґрунтованими з огляду на таке. За змістом пунктів 16, 18, 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката. Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Оскільки інформація щодо кошторисної вартості будівництва в розмірі 197 400 грн зазначена в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до III категорії складності, інформація у вказаній декларації перевірена Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, а декларація зареєстрована в реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, то відсутні підстави вважати, що дані, зазначені в цій декларації, є неправильними. За таких обставин декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до III категорії складності, зареєстрована 25 січня 2013 року за N ДП 1431302406, є належним доказом, зазначені в ній дані не потребують додаткової перевірки судом. Тому вказані доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення".
Встановивши, що інформація, у тому числі кошторисна вартість будівництва у розмірі 672000 грн зазначена у Декларації про готовність до експлуатації об`єкта (реєстраційний номер: ОД101201110972) від 10 листопада 2020 року, перевірена Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, суд першої інстанції, при визначені розміру пайової участі у розвитку інфраструктури м. Одеси обґрунтовано виходив з кошторисної вартості будівництва, зазначеної в декларації про готовність до експлуатації об`єкта.
Оскільки загальна кошторисна вартість реконструкції для розрахунку пайового внеску згідно з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта (реєстраційний номер: ОД101201110972) від 10 листопада 2020 року становить 672000 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, правильно вважав, що розмір такого внеску має становити 26880 грн, а не 269104 грн, як про те зазначає скаржник.
Наведені судом мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 643/12419/17,від 24 лютого 2021 року у справі № 201/14449/17, від 08 квітня 2022 року у справі № 639/6229/17, від  20 червня 2023 № 640/16209/17.
Ураховуючи, що у цій справі об`єктом реконструкції виступало саме нежитлове приміщення, що не заперечується скаржником, суд при визначенні розміру пайового внеску правильно виходив із того, що у цьому випадку розмір пайової участі становить 4 відсотки загальної кошторисної вартості об`єкта будівництва, що узгоджується з положеннями частини 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».
Аргументи скаржника про неврахування судом першої інстанції під час ухвалення рішення висновків Верховного Суду на які міститься посилання в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
У справі №916/2709/22 (постанові від 07 вересня 2023 року) підставою позову слугувало те, що відповідач як замовник будівництва групи багатоквартирних житлових будинків з паркінгами та торгівельним центром не виконав вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо укладення з Позивачем договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів Таїровської селищної ради та сплати зазначеної пайової участі.
У справі №914/2145/23 (постанові від 15 серпня 2024 року) позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем як замовником будівництва ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон N 3038-VI), а після 01.01.2020 - вимог п. 2 р. II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон N 132-IX), невиконанням ним свого обов`язку щодо сплати пайової участі у розвиток інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом житлового комплексу (першої та другої черги) в період з 2019 року по 2021 рік, тому кошти у заявленій сумі є безпідставно збереженими та підлягають стягненню на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у зазначених вище постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у цій справі, де об`єктом реконструкції виступало саме нежитлове приміщення, тоді як у наведених вище справах невиконання замовником будівництва обов`язку щодо сплати пайової участі у розвиток інфраструктури міста, пов`язане з будівництвом житлових будинків.
Крім того, у пункті 91 вказаної вище постанови Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі №916/2709/22 зазначено про те, що абзац 2 пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 132-IX обумовлює розмір пайової участі у відсотковому співвідношенні до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта лише для нежитлових будівель та споруд.
Отже, є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції, з якими не погоджується скаржник. 
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, і ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права.
Як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§ § 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява N 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява N 49684/99).
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом є обґрунтуванням позовних вимог, зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи і містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю.П. Лозко

Судді:          О.Ю. Карташов

М.В. Назарова