Справа № 639/4591/26
Провадження № 3/639/877/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року       м. Харків
Суддя Новобаварського районного суду міста Харкова Курило В. О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Чевель Старовижівського району Волинської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:
17 травня 2026 року о 17 год 03 хв за адресою: м. Харків, проспект Любові Малої, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокатом «Best Scooter», із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» водій ОСОБА_1 відмовився. Правопорушення вчинено ОСОБА_1 повторно протягом року.
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Під час судового засідання 08.06.2026 ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, що 17.05.2026 він керував електросамокатом, їхав за межами проїжджої частини дороги. Під час руху його шляхом звукового сигналу зупинили поліцейські, які рухалися позаду на службовому автомобілі. Через подання звукового сигналу він дуже сильно злякався, оскільки у нього, як військового, який раніше отримував контузії, дуже сильна реакція на гучні звукові сигнали. Надалі поліцейські почали стверджувати, що у нього нібито наявні ознаки наркотичного сп`яніння, проти чого він заперечував. На вимогу працівників поліції пройти огляд у закладі охорони здоров`я з метою визначення стану наркотичного сп`яніння він неодноразово погоджувався, при цьому просив поліцейських взяти із собою в службовий автомобіль електросамокат. Це було викликано тим, що він боявся залишати його поблизу дороги, оскільки відсутня функція блокування електросамоката та його могли вкрасти. Він декілька разів пропонував поліцейським відвезти електросамокат до нього додому, після чого він був згоден проїхати до медичного закладу для проходження огляду. Однак, працівники поліції йому відмовили у цьому та вперто вели до того, щоб він відмовився від проходження огляду.
Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що він не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він не відмовлявся та був згоден пройти медичний огляд у визначеному законом порядку.
У призначене судове засідання 25.06.2026 о 11:00 ОСОБА_1 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується його особистим підписом в розписці від 08.06.2026. Поважні причини своєї неявки ОСОБА_1 не повідомив, клопотань чи заяв на адресу суду від нього не надходило.
Частиною 1 статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Відповідно до статті 268 КУпАП, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, не належить до правопорушень, у справах про які присутність особи в судовому засіданні є обов`язковою. З урахуванням того, що законом встановлено обмежений строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суддя приходить до таких висновків.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, його винуватість підтверджується сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, а саме
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 668409 від 17.05.2026, який складено стосовно ОСОБА_1 за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України;
- направленням від 17.05.2026, яким підтверджується, що 17.05.2026 о 17:15 водій ОСОБА_1 направлявся до КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці;
- постановою судді Індустріального районного суду міста Харкова від 19.11.2025 (справа №644/7979/25, провадження №3/644/1906/25), згідно з якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років;
- рапортом інспектора роти 3 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Коваля Ю. від 17.05.2026;
- відеозаписом з реєстратора службового автомобіля патрульної поліції від 17.05.2026, на якому 17.05.2026 о 17:03:39 зафіксовано момент руху та момент зупинки поліцейськими транспортного засобу – електросамоката «Best Scooter», під керуванням водія ОСОБА_1 , який приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
З досліджених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції (ID реєстратори №475510, №471714) від 17.05.2026 встановлено такі обставини:
- о 17:09:37 поліцейські назвали водію ознаки наркотичного сп`яніння, які вони вбачають у нього, а саме: підвищена жвавість рухів, неприродня блідість обличчя, звужені зіниці очей, після чого запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3»;
- у період часу з 17:09:45 до 17:17:30 водій ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що він згоден пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3», але він не бажає залишати електросамокат на вулиці без нагляду, побоюючись, що його вкрадуть. Також він пропонував поліцейським покласти електросамокат у багажник службового автомобіля, але поліцейські повідомили, що у багажнику немає місця;
- о 17:18:20 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 сказав поліцейським, щоб складали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він бажає пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння самостійно, тобто він фактично відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;
- о 17:18:50 поліцейські повідомили водія ОСОБА_1 про те, що стосовно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, а також роз`яснили йому процесуальні права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України;
- о 17:40:14 поліцейські ознайомили ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вищевказані докази є належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких суддя встановлює наявність події адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та визнання її винуватості.
При вирішенні питання про те, чи є електросамокат транспортним засобом, суд виходить з таких обставин.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» № 2956-ІХ від 24.02.2023, який набрав чинності 23.03.2023, електричний колісний транспортний засіб – це дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, електроскутери, електросамокати, електровелосипеди та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб – це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22 визначено, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сеґвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
За змістом наведених норм законодавства України електросамокати та інша подібна техніка цим Законом офіційно визнаються транспортними засобами, а особа, яка керує електричним колісним транспортним засобом, є водієм транспортного засобу у розумінні положень п. 1.10 Правил дорожнього руху.
Отже, коли електросамокат служить для перевезення осіб, зокрема і самого водія чи його вантажу, він є повноправним учасником дорожнього руху та вважається транспортним засобом, а тому на водія розповсюджується дія Правил дорожнього руху, в тому числі вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З досліджених відеозаписів та письмових доказів достовірно встановлено, що на вимогу поліцейського про проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.
Причини, з яких водій ОСОБА_1 відмовився виконати вимогу поліцейського про проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння, правового значення для розгляду цієї справи не мають.
Таким чином, суддя дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.
Санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення на водіїв у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Довідкою інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бурикіної В. підтверджується, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно облікових даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», не отримував посвідчення водія.
Суддя враховує, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, зокрема попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами до особи, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету адміністративного стягнення.
Відповідно до інформаційного листа Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду №718/0/158-25 від 04.12.2025, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення в ході вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, є підстави, з урахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічного тому, що був сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20.
Таким чином, при накладенні адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя застосовує додаткове обов`язкове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Довідкою інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бурикіної В. підтверджується, що транспортний засіб – електросамокат «Best Scooter», не зареєстрований.
Відповідно до абзацу 4 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, не можна накладати адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.
Таким чином, адміністративне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу судом не може бути застосоване, оскільки ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу – електросамоката «Best Scooter».
З огляду на вищевикладене, суддя вважає можливим накласти на порушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення за санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, що є необхідним та достатнім стягненням для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з правопорушника на користь держави підлягає стягненню судовий збір – 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року – 3 328 грн), що складає 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1  визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн (тридцять чотири тисячі гривень 00 коп.) (отримувач коштів: ГУК Харківськ обл/Харків обл/21081300, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300, призначення платежу адміністративне стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Роз`яснити, що штраф повинен бути сплачений не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніше як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини другої статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу, що складає 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень;
- витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя        В. О. Курило