КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 759/419/26 Апеляційне провадження № 33/824/2885/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Журибеда О.М.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 26.12.2025 серії ЕПР1 №550748, ОСОБА_1 26.12.2025 о 00 год. 02 хв. в м. Київ по вул. Дев`ятого травня 23, керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlender», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у лікаря-нарколога ОСОБА_1 відмовився під відеозапис боді камер №472002, 473427. Водій своїми діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Не погоджуючись із постановою,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та невмотивованими у тій частині, що ОСОБА_1 не відмовлявся жодного разу пройти освідування ні за допомогою приладу «Драгер», а ні у «Соцтерапії», що підтверджується записом відеокамер поліцейських.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Кравченко О.М.підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2021, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України "Про Національну поліцію", "Про дорожній рух", постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції".
Натомість обов`язком водіїв є дотримання вимог законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, Правил дорожнього руху України, а у випадку їх недотримання настає, зокрема, адміністративна відповідальність.
Визнаючи винним ОСОБА_1  суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена повністю належними та допустимими доказами у справі.
За наслідками перегляду доказів, що містяться у справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов правильного висновку.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №550748 від 26.12.2025, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в якому зафіксовано наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та порушення мови, а також відеозаписами з бодікамер працівників поліції, які були безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції.
Доводи скаржника про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не доведений, апеляційний суд відхиляє.
Так, з матеріалів справи вбачається, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №550748 від 26.12.2025. Крім того, із досліджених відеозаписів убачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу, а саме рух у темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар. Сам ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечував, що саме він керував вказаним автомобілем, а його пояснення зводилися до незгоди з підставами зупинки та порядком подальших дій поліцейських.
Більше того, апеляційний суд звертає увагу, що відсутність у матеріалах справи відеозапису безпосереднього моменту зупинки транспортного засобу чи факту керування не свідчить про недоведеність вини особи, оскільки положення КУпАП не встановлюють обов`язковості фіксації саме моменту керування транспортним засобом технічними засобами відеозапису. Відповідно до статті 266 КУпАП обов`язковому відеозапису підлягає процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння, а не момент керування транспортним засобом чи його зупинки. Факт керування транспортним засобом може підтверджуватися сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені судом, зокрема поясненнями самої особи, поведінкою особи під час спілкування з працівниками поліції, підтвердженням факту керування транспортним засобом під час такого спілкування, відсутністю заперечень щодо цього факту, а також іншими матеріалами справи.
Апеляційний суд також відхиляє доводи сторони захисту про відсутність у працівників поліції законних підстав для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення та направлення на огляд, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та порушення мови. Крім того, із дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 повідомив останньому про виявлений у нього запах алкоголю з порожнини рота, після чого запропонував пройти огляд на стан сп`яніння. Зазначені ознаки відповідають переліку ознак алкогольного сп`яніння, визначених Інструкцією № 1452/735, а тому у працівників поліції були правові підстави запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.
Твердження апеляційної скарги про те, що спочатку працівники поліції розглядали питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, не виключає можливості подальшого виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння під час безпосереднього спілкування з ним. 
Посилання апелянта на те, що він не відмовлявся від проходження огляду, а лише просив провести його у присутності свідків або адвоката, не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідно до статті 266 КУпАП огляд із використанням спеціального технічного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у присутності двох свідків лише у разі неможливості застосування таких засобів. У цій справі відеофіксація здійснювалася, а тому вимога ОСОБА_1 про обов`язкову присутність свідків не ґрунтувалася на вимогах закону.
Довід про те, що ОСОБА_1 бажав пройти огляд лише після прибуття адвоката, не спростовують висновків суду першої інстанції. Право особи на правову допомогу, гарантоване статтею 268 КУпАП, саме по собі не звільняє водія від обов`язку на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у порядку, визначеному статтею 266 КУпАП та пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України. При цьому доводи апелянта щодо можливого порушення працівниками поліції його права на правову допомогу не є предметом розгляду у цій справі про адміністративне правопорушення та можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.
Отже, висловлення ОСОБА_1 згоди пройти огляд лише за певних умов, які не передбачені встановленим законом порядком, обґрунтовано розцінено судом першої інстанції як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у розумінні частини першої статті 130 КУпАП.
Доводи щодо доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування до нього фізичної сили та складання інших адміністративних матеріалів не є предметом розгляду у даній справі та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Істотних порушень вимог статті 266 КУпАП, Порядку №1103 та Інструкції №1452/735, які б свідчили про недопустимість доказів або відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційним судом не встановлено.
Переконливих інших доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.130 КУпАП апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду