Номер провадження: 33/813/1186/26
Номер справи місцевого суду: 523/19438/25 
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И В:

Постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 гривень.
20 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду.
В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що про існування постанови суду та виконавчого провадження він дізнався нещодавно, оскільки тривалий час перебуває за межами території України та не отримував копію постанови. У зв`язку із вищевикладеним ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року.
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу подано із пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Також, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
На підставі матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 26 серпня 2025 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №435085, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №435085 від 26.08.2025 ОСОБА_1 отримав, про що розписався.
Також встановлено, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що розгляд справи за даним протоколом відбудеться в 16 вересня 2025 року в Пересипському районному суді м. Одеси, про що останній розписався (а.с. 1).
Окрім того, вбачається, що суд першої інстанції надсилав ОСОБА_1 на його номер телефону, який він зазначив працівникам поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, SMS-повідомлення «судову повістку про виклик до суду».
Судова повістка про виклик до суду також направлялась ОСОБА_1 на його поштову адресу, однак поштова кореспонденції повернулась неврученою із довідкою поштового відділення про причини невручення «адресат відсутній».
Постановою Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року надіслана судом до реєстру 10 березня 2026 року та 11 березня 2026 року забезпечено надання загального доступу.
При цьому, із апеляційною скаргою на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду лише 20 травня 2026 року, тобто із значним пропуском встановленого законом строку.
В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 лише зазначає, те що про існування постанови суду та виконавчого провадження він дізнався нещодавно. Разом з тим наведені доводи самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного подання апеляційної скарги. Не зазначено конкретної дати, коли саме йому стало відомо про ухвалення постанови, не наведено обставин, які унеможливлювали отримання інформації про результати розгляду справи, а також не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.
На підставі вищевикладених обставин, апеляційний суд вважає, що достовірно знаючи про складання протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №435085 від 26.08.2025, та про розгляд справи в Пересипському районному суді м. Одеси, ОСОБА_1 розпорядився своїми правами на власний розсуд та протягом тривалого періоду часу не цікавився результатом розгляду даної справи, не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження, та жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку, у визначений вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП строк, хоча не був позбавлений такої можливості.
Законом передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
Така позиція законодавця обґрунтована тим, щоб стимулювати особу сумлінно та своєчасно реалізовувати процесуальні права та належним чином виконувати обов`язки, покладені на неї законом.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного Суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено. Особа має також можливість реалізувати своє право на доступ до судових рішень через Єдиний державний реєстр судових рішень шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
ОСОБА_1 зобов`язаний був цікавитись інформацією про рух адміністративної справи учасником якої він є, та про наявність якої йому було достовірно відомо, проте, останній знехтував своїми процесуальними правами й обов`язками, та ухилився від отримання інформації про стан справи про адміністративне правопорушення.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року, враховуючи, що ОСОБА_1 зобов`язаний цікавитись інформацією про рух справ учасниками якої він є, та те, що несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід відмовити, а апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року – відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пересипського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2026 року по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький