Справа № 671/1110/26
Провадження № 2-а/671/15/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2026 р.           м. Волочиськ 

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючий - суддя    Никифоров Є. О.
секретар судового засідання  Козак Г. А.
за участю: 
представника відповідача   Риженко І. С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, 

в с т а н о в и в:

Мельник В. П. (надалі – «Позивач») звернувся з позовом до Державної служби України з питань безпеки на транспорті (надалі «Відповідач») про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі. 
На обґрунтування позову позивач вказує, що 15.05.2026 р. головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Юлією Сергіївною встановлено, що 28.04.2026 о 03 год. 21 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл., транспортний засіб MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 57,725 % (23,09 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання\перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АВ №00010801 (далі - Постанова), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча грн та 00 коп.). 
Підставою для винесення Постанови стали матеріали автоматичної фіксації, отримані технічним засобом WIM57, 057*002 о 03 год. 21 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл. Зафіксований транспортний засіб - MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 
Постанову відповідача про серії встановлено, що 28.04.2026 о 03 год 21 хв, за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл., транспортний засіб MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 57,725 % (23,09 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання\перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АВ №00010801 (далі - Постанова), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча грн та 00 коп). 
Підставою для винесення постанови стали матеріали автоматичної фіксації, отримані технічним засобом WIM57, 057*002 о 03 год 21 хв, за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл. Зафіксований транспортний засіб - MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Постанову про накладення адміністративного стягнення позивач вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Позивач вказує, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 2 ст.132-1 КУпАП.
Відповідач позовні вимоги не визнав зазначаючи про необґрунтованість позовних вимог. Згідно відзиву відповідача позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Примітка до статті 132-1 КУпАП визначає, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Позивач вказує, що станом на 28.04.2026 у нього був наявний Дозвіл № 2026-13850001-8459 НГ, виданий 24 квітня 2026 року Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, на участь у дорожньому русі транспортного засобу MAN, НОМЕР_1 , причепа TAD, BO0820XF, з вантажем - частина вітрогенератора (труба), вагові та габаритні параметри якого перевищують нормативні, на період з 24.04.2026 по 03.05.2026 року.
Дозволом № 2026-13850001-8459 НГ встановлено наступні параметри транспортного засобу: довжина - 31,00 м; ширина - 3,49 м; висота - 4,49 м; - загальна вага автопоїзда з вантажем - 59,90 тонн; навантаження на найбільш навантажену вісь - 10,00 тонн; виступ вантажу за задній габарит - 2,00 м.
Маршрут, визначений Дозволом, прямо включає рух автомобільною дорогою державного значення Н-10, що повністю узгоджується з місцем фіксації, зазначеним в оскаржуваній Постанові (Н-10, км 248+935, Чернівецька область). Перевезення здійснювалось 28.04.2026 саме на виконання Дозволу та за визначеним у ньому маршрутом. Таким чином, рух транспортного засобу із заявленими параметрами був прямо дозволений компетентним органом і здійснювався правомірно. За цих обставин у діях водія транспортного засобу відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Позивач також вказує, що відповідачем безпідставно застосував формулу до загальної нормативної маси транспортного засобу 40 тонн, встановленої п. 22.5 ПДР України для звичайного режиму руху та не врахував, що уданій ситуації у позивача був чинний дозвіл № 2026-13850001-8459 НГ від 24.04.2026, нормативом, який має прийняти для розрахунку відсотка перевищення, є параметр самого дозволу (59,90 тонн), а не загальний параметр ПДР (40 тонн), дозволений уповноваженим підрозділом Національної поліції, який встановлено для цього конкретного перевезення. Відтак, виміряна вага ТЗ дещо перевищує заявлену у Дозволі, відсоток такого перевищення з належно застосованою базовою величиною становить лише 5%, що відповідно до п. 14 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Розрахунок відповідача, заснований на нормативі 40 тонн, є грубо помилковим і не може бути покладений в основу адміністративного стягнення.
Такий підхід відповідача ігнорує параметри чинного Дозволу і обчислює відсоток перевищення від нормативу пункту 22.5 ПДР, що призводить до парадоксального правового результату: перевізник, який має чинний дозвіл і рухається в його межах (або з мінімальним відхиленням від його параметрів), піддається тому ж самому покаранню, що й перевізник, який рухається без будь-якого дозволу взагалі.
Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті у справі про адміністративне правопорушення серії АВ № 00010801 від 14 травня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 51 000,00 грн.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву у які просив суд розгляд справи провести за його відсутності. Позовні вимоги підтримує.
Неявка позивача за таких обставин не перешкоджає розгляду справи.
Відповідач надав відзив на позов, у якому зазначає, що Державною службою України з питань безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) як уповноваженим органом зафіксовано в автоматичному режимі рух транспортного засобу MAN TGX 26.510 (ДНЗ KA3815IH) з перевищенням допустимої загальної маси на 57,725% понад норму 40 т, встановлену п. 22.5 ПДР, що утворює склад правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. 
Наявний у позивача дозвіл від 24.04.2026 не є підставою для звільнення від відповідальності, оскільки фактична маса (63 090 кг з урахуванням похибки) перевищувала й параметри самого дозволу (59 900 кг), через що дозвіл не враховується та застосовуються загальні нормативи. 
Постанова відповідача за змістом і формою відповідає вимогам КУпАП та Порядку № 1174, підстав для звільнення від відповідальності за ст. 279-7 КУпАП позивач не довів, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. 
Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, що відповідають доводам відзиву. 
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 15.05.2026 р. головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Юлією Сергіївною встановлено, що 28.04.2026 о 03 год. 21 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл., транспортний засіб MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідальна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 57,725 % (23,09 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання\перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія АВ №00010801 (далі - Постанова), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн. (п`ятдесят одна тисяча грн та 00 коп.). 
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У п. 22.5 Правил дорожнього руху встановлено параметри транспортних засобів та їх составів за умови дотримання яких допускається їх рух. Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Примітка до статті 132-1 КУпАП визначає, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.
Суб`єкт відповідальності за правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП визначений ст. 14-3 КУпАП відповідно до якої адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч. 2 ст. 122-2, ч.ч. 2, 3 ст. 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначений Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (далі - Порядок № 1174).
Згідно з п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.
За змістом п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Пунктом 14 Порядку № 1174 передбачено, що інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих.
Нормами п. 15 Порядку № 1174 визначено, що метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Відповідно до п. п. 16, 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.
Суд зауважує, що з метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття законодавцем установлено заборону перевезення вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують установлені параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі).
Відповідно до приписів п. 22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.
Відповідно до приписів ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).
Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:
1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135);
2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135).
Відповідно до ст. 249 Кодексу України справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.
Предметом розгляду даної справи є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України регламентовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Матеріалами фіксації правопорушення у автоматичному режимі підтверджується той факт, що 28.04.2026 о 03 год. 21 хв., за адресою Н-10, км 248+935, Чернівецька обл., транспортний засіб MAN TGX 26.510, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ПП «Транс-Авто-Д», здійснював рух, із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 57,725 % (23,09 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. 
Факт руху транспортного засобу із зафіксованою системою автоматичного контролю масою позивачем не заперечується, спір стосується правових наслідків наявності дозволу на рух великовагового транспортного засобу.
Судом встановлено, що 24 квітня 2026 року Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України видано дозвіл № 2026-13850001-8459 НГ, на участь у дорожньому русі транспортного засобу MAN, НОМЕР_1 , причепа TAD, BO0820XF, з вантажем - частина вітрогенератора (труба), вагові та габаритні параметри якого перевищують нормативні, на період з 24.04.2026 по 03.05.2026 року. Дозволом № 2026-13850001-8459 НГ встановлено наступні параметри транспортного засобу: довжина - 31,00 м; ширина - 3,49 м; висота - 4,49 м; - загальна вага автопоїзда з вантажем - 59,90 тонн; навантаження на найбільш навантажену вісь - 10,00 тонн; виступ вантажу за задній габарит - 2,00 м.
Зазначений дозвіл був чинний на момент фіксації проїзду транспортного засобу, а транспортний засіб рухався визначеним у ньому маршрутом. Разом із тим, системне тлумачення положень ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, примітки до цієї статті, п. 22.5 Правил дорожнього руху та Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, дає підстави для висновку, що наявність дозволу на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, є підставою для звільнення від відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП лише за умови дотримання визначених таким дозволом параметрів руху.
Після перевищення вагових або габаритних параметрів, встановлених дозволом, транспортний засіб фактично здійснює рух поза межами наданого дозволу. За таких обставин відсутні підстави для застосування параметрів, визначених дозволом, при обчисленні відсотка перевищення габаритно-вагових норм, а оцінка правомірності руху транспортного засобу здійснюється виходячи із загальних нормативів, установлених п. 22.5 Правил дорожнього руху.
Суд враховує, що рух транспортного засобу здійснювався з перевищенням параметрів, зазначених у дозволі № 2026-13850001-8459 НГ, оскільки загальна маса транспортного засобу з урахуванням похибки становила 63 090 кг при визначеній у дозволі граничній масі 59 900 кг. За таких обставин оцінка правомірності руху транспортного засобу здійснюється виходячи із загальних нормативів, установлених п. 22.5 Правил дорожнього руху.
Отже, доводи позивача про необхідність визначення відсотка перевищення від маси 59,9 т, зазначеної у дозволі, суд відхиляє, оскільки на момент фіксації правопорушення рух транспортного засобу здійснювався з перевищенням параметрів самого дозволу.
За вказаних обставин відповідачем зроблено правильний висновок, що перевищення загальної маси транспортного засобу становило 57,725% (23,09 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, та обґрунтовано притягнуто позивача до відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП. Розмір та вид накладеного адміністративного стягнення відповідає санкції ч. 2 ст.132-1 КУпАП, оскільки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм становило понад 30%. 
Таким чином, відсутні підстави для визнання протиправними постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення та її скасування.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Керуючись статтями 2, 9-11, 14, 72-77, 139, 229, 241-247, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпеки на транспорті про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Державна служба України з питань безпеки на транспорті, ЄДРПОУ 39816845, місцезнаходження за адресою: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51.

Суддя           Никифоров Є. О.