Єдиний унікальний номер: 378/428/26 
Провадження № 2/378/442/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року  Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді:    Скороход Т.  Н.,
за участю секретаря: Соколової О.А.,
представника позивача: Грецького В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Ставище в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Грецький В.Г., з посиланням на те, що вона з відповідачем з 22 листопада 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Через різні погляди на сімейне життя, непорозуміння, між ними були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Шлюбні стосунки вони припинили і тривалий час не проживають разом. Їхня сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Крім того, відповідач з 2025 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Вона не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки її заробітна плата є незначною і в даний час вона перебуває у лікарні у зв`язку із вагітністю. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні немає, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому він може сплачувати аліменти.
Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 23 квітня 2026 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 42).
Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві позивачем. 
Відповідач в судове засідання вдруге не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 25, 45, 53), проте, вказані поштові відправлення повернулись з довідками відділення ПАТ «Укрпошта» з відмітками щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 49, 57), тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 22 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 131 (а.с. 9). 
Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та як зазначила в позовній заяві позивач, знаходиться на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтва про народження та довідки Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 20.04.2026 за №406 (а.с. 10, 29).
Відповідно до позовної заяви позивача (а.с. 1-3), через різні погляди на сімейне життя, непорозуміння, між ними були втрачені почуття любові та поваги одне до одного. Шлюбні стосунки вони припинили і тривалий час не проживають разом. Їхня сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам позивача. Крім того, відповідач з 2025 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Вона не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки її заробітна плата є незначною і в даний час вона перебуває у лікарні у зв`язку із вагітністю. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні немає, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому він може сплачувати аліменти.
Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечив, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність бажання відповідача примиритися та зберегти сім`ю і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. 
Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частиною ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви .
Визначаючи розмір аліментів, суд враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. 
Відповідачем не надані докази про існування будь-яких обмежень за станом здоров`я щодо працевлаштування та надання дитині утримання.
Враховуючи наведене, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, заперечень проти задоволення позовних вимог у заявленому розмірі не надав, - з нього слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до її повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову.
У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, з відповідача на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути судовий збір у розмірі 1331 гривня 20 копійок.
Судовий збір за позовну вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 1331 гривня 20 копійок слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 110, 111, 112 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_3  задовольнити.
Шлюб між  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 листопада 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 131, розірвати.
Після розірвання шлюбу  ОСОБА_3 залишити прізвище « ОСОБА_5 ». 
Стягнути із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 (одної третьої) частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до його повноліття, починаючи з 7 квітня 2026 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 ).
Повне рішення складено 17 червня 2026 року.
Суддя        Т.  Н.  Скороход