ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа 629/4623/25     Головуючий І-ї інстанції – Цендра Н.В.
Провадження № 33/818/108/25     
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
15 квітня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Костенко Ю.С. 
за участю захисника     Бреславець М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 26.06.2025 року о 17 год. 30 хв. в м.Лозова. вул.Соборна, 26, ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Постановою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо нього закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи не містять належних доказів законності зупинки транспортного засобу під його керуванням (порушення ПДР), в той час як відсутність страхового полісу була встановлена вже після фактичної зупинки авто. Про причину такої зупинки співробітники поліції його також не повідомили.
При цьому, вказує, що зупинку його автомобіля здійснив один екіпаж патрульної поліції, а протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП був складений іншим екіпажем, який прибув на місце події пізніше, та не зафіксував факту керування ним транспортним засобом, що, на його думку, суперечить вимогам ст.251 КУпАП, яка вимагає, щоб протокол був складений особою, яка виявила правопорушення.
Крім того, згідно відеозапису події убачається, що інспектор поліції не запропонував йому жоден із встановлених законом варіантів проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (ані на місці, ані у медичному закладі), а лише запитав, чи відмовляється водій від усього – без роз`яснення наслідків такої відмови та конкретизації, від чого саме. Водночас, він не відмовлявся від огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як фактично такої пропозиції від поліції не надходило, а сам відеозапис події є неповним та не відповідає вимогам, встановленим щодо відео-фіксації.
Також, протокол про адміністративне правопорушення містить лише суб`єктивні ознаки сп`яніння, які не підтверджені ні актом огляду, ні свідками, ні іншими об`єктивними доказами.
Разом із цим, співробітники поліції не відсторонили його від керування ТЗ.
Вважає, що у даному випадку з боку інспекторів патрульної поліції мало місце провокація та свідома маніпуляція обставинами справи.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника Бреславець М.Г. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, 26.06.2025 року о 17 год. 30 хв. в м.Лозова. вул.Соборна, 26, ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова. Від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 373401 від 26.06.2026 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , окрім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозаписів із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах подію та обставини правопорушень з боку водія ОСОБА_1 ;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5075973 від 26.06.2025 року за ч.1 ст.126 КУпАП, згідно якої 26.06.2025 року о 17 год. 28 хв. в м.Лозова. вул.Соборна, 26, ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотесту зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова) не проводився за відмовою ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 26.06.2025 року о 17 год. 45 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння:запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова; огляд на стан алкогольного сп`яніння у Лозівській міській лікарні не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 ;
- рапортом старшого сержанта ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Шатілова Р.О. від 26.06.2025 року щодо події з зазначенням обставин зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є неспроможними та спростовуються наявним відеозаписом з відеореєстротора службового автомобіля поліції, з якого вбачається рух спірного авто у впродовж 17 год. 25 хв. – 17 год. 27 хв.
Відеозаписом з бодікамер поліції зафіксовані обставини, які мали місце після зупинки зазначено автомобіля, та розпочинаються о 17 год. 28 хв. Коли інспектор патрульної поліції підходить до автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом перебуває чоловік, особу якого було встановлено як ОСОБА_1 , поряд на передньому пасажирському сидіння знаходиться жінка.
Жодних заперечень зі сторони водія ( ОСОБА_1 ) щодо некерування ним автомобілем, останній під час розмови з поліцейськими не висловлював, надавав документи для ознайомлення, відповідав на запитання.
При цьому, постанова за ч.1 ст.126 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП підписанні ОСОБА_1 власноруч та без будь-яких зауважень. (а.с. 1, 5)
Таким чином, доводи апелянта у цій частині є безпідставними.
Перевіряючи доводи апелянта про безпідставність зупинки співробітниками поліції транспортного засобу під його керуванням, слід зазначити наступне.
Так, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до п.1, п.2, п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як, зокрема, зупинення транспортного засобу. (пункт 4 частина 1 статті)
Пунктом 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до рапорту старшого інспектора-чергового ЧЧ СМ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Ольховського Д., 26.06.2025 року о 17 год 28 хв. надійшло повідомлення невідомого чоловіка про те, що у м.Лозова водій автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керує авто ймовірно у стані алкогольного сп`яніння. На місце події направлено ВРПП Палагута, ОСОБА_3 . Під час опрацювання даного виклику було виявлено зазначене авто під керуванням ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та без діючого страхового полісу. (а.с. 4)
Аналогічні обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відображені і у рапорті старшого сержанта ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Шатілова Р.О. від 26.06.2025 року. (а.с.7), а також підтверджуються даними відеозапису з боді-камер поліції, згідно якого під час спілкування із співробітниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено відсутність страхового полісу, у зв`язку і чим складено щодо нього постанову за ч.1 ст.126 КУпАП, копію якої долучено до матеріалів судового провадження. (а.с. 6)
Зважаючи на викладене та з урахуванням даних відеозапису, інспектори патрульної поліції, здійснюючи зупинку авто під керуванням ОСОБА_1 , діяли у межах своїх повноважень, що узгоджується з вимогами, встановленими КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності його зупинки за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд визнає неспроможними.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.
Доводи ОСОБА_1 про те, що інспектор поліції не запропонував йому жоден із встановлених законом варіантів проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (ані на місці, ані у медичному закладі), а лише запитав, чи відмовляється водій від усього – без роз`яснення наслідків такої відмови, також не є слушними та спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до відеозапису події, убачається, що після зупинки спірного авто, в процесі спілкування поліцейським було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння – як на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, так і у медичній установі. Також, роз`яснено його право відмовитись від проходження такого огляду та водночас зазначено, що відмова не звільняє водія від відповідальності та на нього у такому випадку буде складено адміністративний матеріал. Після того, як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, інспектор задав запитання, чи відмовляється він від усього, яке, в противагу доводам апелянта, фактично було уточнюючим.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення містить лише суб`єктивні ознаки сп`яніння, які не підтверджені іншими об`єктивними доказами, слід зазначити наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з  ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 Розділу І Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:
-запах алкоголю з порожнини рота;
-порушення координації рухів;
-порушення мови;
-виражене тремтіння пальців рук;
-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
-поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова. (а.с.1)
Аналогічні ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцією у ОСОБА_1 , відображені і у акті огляду, і у направленні на огляд у медичному закладі. (а.с. 8, 9)
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли висновку, що він має ознаки саме алкогольного сп`яніння, а тому, в порядку вимог ПДР України, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що співробітники поліції не відсторонили його від керування ТЗ, не відповідають дійсності, так як згідно наявного відеозапису, після того як ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння та йому було повідомлено про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейський зазначив, що його відсторонено від права керування транспортним засобом та роз`яснив водію можливість залишити ТЗ на місці зупинки, або викликати іншого водія (тверезого).
Аргументи апелянта про те, що у даному випадку з боку інспекторів патрульної поліції мало місце провокація та свідома маніпуляція обставинами справи, також не знайшли свого обгрунтованого підтвердження під час апеляційного перегляду постанови cуду першої інстанції.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Разом із тим, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, стороною захисту не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, з урахуванням даних відеозапису, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до  ОСОБА_1 вид та розмір адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення  ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову суддіЛозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2025 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Р.В. Гєрцик