Номер провадження: 33/813/357/26
Номер справи місцевого суду: 496/4369/25 
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
за участю секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуадвоката Слаблюк Василя Миколайовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
ПостановоюБіляївського районного суду Одеської області від 23.12.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17000,0 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строк на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись із вказаною постановою Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2025 року, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Слаблюк В.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та без належного повідомлення особи та її захисника про дату, час та місце судового розгляду, що прямо суперечить вимогам Конституції України та положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також положень КУпАП.
Скаржником також стверджувалося про відсутність на долученому відеозаписі фіксації факту здійснення керування особою транспортним засобом та порушення в подальшому працівниками поліції процедури складання протоколу, відсутності проведення поліцейськими первинного огляду особи з метою встановлення наявності ознак алкогольного сп`яніння. При цьому, працівниками поліції, на думку скаржника, також порушено вимоги Інструкції про відео фіксації дій працівників поліції під час виконання службових обов`язків, затвердженої наказом МВ України № 100 від 03.03.2016 року, а саме щодо відсутності безперервності відеофіксації та не зазначення типу носія відеореєстратора.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
В судове засідання 19.05.2026 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином (а.с. 109-112).
Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи за відсутності на адресу апеляційного суду не надходило.
Положеннями ст. 268 КУпАП передбачено, що під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, положення ст. 130 КУпАП не входить до переліку правопорушень при розгляді справ про яке передбачена обов`язкова участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд, вважає за необхідне розглядати дану справу про адміністративне правопорушення за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисників – адвоката Слаблюк В.М., зважаючи на встановлені положеннями ст. 277 КУпАП строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Приймаючи оскаржувану постанову щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №383771 від 07.07.2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.07.2025 року та дослідженим відеозаписом, згідно якого встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та продуття приладу «Drager» на місці зупинки транспортного засобу.
Однак висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, вищенаведеним вимогами КУпАП не відповідають, з огляду на наступне.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 383771 ОСОБА_1 07.07.2025 року близько 05 год 20 хв в с. Маяки по вул. Преображенська 68 керував транспортним засобом Део», д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно, з огляду на диспозицію зазначеної статті, обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 , є встановлення всіх обов`язкових ознак даного правопорушення, в тому числі й безпосередньо факту керування останнім вказаним в протоколі транспортним засобом, адже суб`єктом даного правопорушення є саме водій транспортного засобу або інша особа, яка керує ним, а також наявність факту відмови такої особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
При цьому, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування (постанова Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2019 року, справа № 404/4467/16-а).
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається встановлення судом першої інстанції факту керування ОСОБА_1 вказаним в протоколі транспортним засобом та підтвердження такого матеріалами справи, в тому числі й долученими працівниками поліції відеозаписами подій.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, особою, яка притягується до адміністративної відповідальності заперечується факт керування транспортним засобом, з огляду на що апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Положеннями ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачене право та обов`язок працівників поліції під час виконання службових обов`язків здійснювати фіксацію правопорушення передбачено положеннями ст. 40 ЗУ «Про Національну поліції», а саме згідно ч. 1 даної статті, згідно якої поліція може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; тощо.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Відповідні положення такого містяться в Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026, згідно якої метою застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, є: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку.
Згідно п. 5 розділу 1 Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
У випадку неможливості застосування працівниками поліції спеціальних технічних засобів відеозапису здійснюється залучення свідків, що передбачено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16 лютого 2022 року № 1231-ІХ, та внесення відповідних доповнень, а також безпосередньо положеннями Інструкції № 1452/735.
Тобто, наведеними правовими нормами передбачений обов`язок працівників поліції здійснювати відео фіксацію адміністративного правопорушення на підтвердження обставин подій, викладених в протоколі, та у випадку неможливості здійснення такої фіксації долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідків таких подій.
Разом з тим, з долучених відеозаписів подій, на які також містяться посилання суду першої інстанції, не вбачається наявності фіксації руху транспортного засобу під керування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його зупинки, що передували моменту звернення до особи із відповідною вимогою щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відомостей щодо неможливості працівниками поліції здійснювати відеофіксацію обставин правопорушення та як наслідок залучення в даному випадку свідків таких подій з матеріалів справи не вбачається.
Підтвердження факту руху вказаного в протоколі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , будь-якими іншими належними доказами у розумінні положень ст. 251 КУпАП в матеріалах справи також не вбачається. 
При цьому, слід зауважити, що скаржником з підстав вищевикладених обставин, а саме відсутності належної фіксації руху транспортного засобу під керуванням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та як наслідок безпідставне складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно такої особи, до матеріалів апеляційної скарги долученого копію скарги на дії працівників поліції, поданої до Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області (а.с. 49). 
04.03.2026 року в судовому засіданні задоволено клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про витребування з відділ поліції № 2 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області відомості щодо проведення службового розслідування за вищевказаною скаргою, з огляду на відсутність наданої відповіді на повторний адвокатський запит щодо проведеного розслідування (90, 92). Постанову про витребування даної інформації направлено до ВП № 2 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області на виконання (а.с. 95-96).
11.05.2026 року до ВП № 2 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області повторно направлено вказану постанову про витребування, розгляд справи відкладений на 19.05.2026 року (а.с. 112).
Однак, станом на момент розгляду справи за апеляційною скаргою адвоката Слаблюк В.М., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2025 року витребуванні постановою суду відомості щодо проведеного розслідування за вищезазначеною скаргою на адресу апеляційного суду не надходили.
Положеннями ст. 255 КУпАП в свою чергу визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
З підстав викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про помилкові висновки суду першої інстанції викладених в оскаржуваній постанові щодо підтвердження наявними матеріалами справи факту керування особою вказаним в протоколі транспортним засобом, оскільки вказані обставини не підтверджуються наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Відповідно, зважаючи на те, що суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є саме водій транспортного засобу, та встановлення факту керування є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності в межах даної статті, натомість наявні матеріали справи в свою чергу не містять належної фіксації руху вказаного в протоколі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , тобто матеріали справи не містять належних доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо визнання останнього винним у вчиненні даного правопорушення. 
Апеляційний суд, окрім викладеного, вважає за необхідне зазначити, що працівники поліції, маючи обґрунтовані підстав для звернення до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності із вимогою щодо проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, зважаючи на положення ст. 255 КУпАП, а також передбачених Інструкцією № 1026 обов`язок щодо здійснення належної фіксації виявлених адміністративних правопорушень, не долучили до матеріалів справи доказів здійснення відео фіксації інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення або у випадку неможливості здійснення такої відомості щодо залучення свідків даного правопорушення. 
Наведене свідчить в даному випадку про порушення працівниками поліції, якими складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, вимоги закону, зокрема положень ст. 255 КУпАП, а також безпосередньо Інструкції № 1020, про що необхідно повідомити начальника Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області з метою запобігання подальшого недопущення аналогічних порушень з боку працівників поліції під час оформлення матеріалів про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 130 КУпАП.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню та провадження підлягає закриттю у відповідності до положень п. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуадвоката Слаблюк Василя Миколайовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 23 грудня 2025 року – скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Довести до відома начальника Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області про наявність факту недотримання співробітниками ВП № 2 РУП № 2 ГУНП в Одеській області вимог ст. 255 КУпАП та Інструкції № 1020 під час складання 07.07.2025 року протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 383771 відносно ОСОБА_1 з метою запобігання подальшого недопущення аналогічних порушень працівниками поліції під час виконання своїх службових обов`язків.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 28 травня 2026 року.

Суддя О.С. Комлева