КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2026 року м. Київ справа №320/37216/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області	
про	визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-1), в якому просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області протиправними та скасувати рішення №262440024208 від 07.06.2024 року та рішення №262440024208 від 26.06.2024 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» з 01 червня 2024 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про протиправність рішення щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач народився в місті Коростені Житомирської області, яке постановою КМ України № 106 від 23.07.1991 року та розпорядженням КМ України №17 від 12.01.1993 року - місто Коростень Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення; відповідно довідки №1335 від 31.05.2024 р. щодо періоду проживання на території, яка згідно постанови КМ України № 106 від 23.07.1991 року, віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), виданою виконавчим комітетом Коростенської міської ради, про те, що позивач дійсно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення та був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 26.02.1982 року по 21.12.1990 року. Підтвердженням статусу громадина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, що надає позивачу право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи З категорії серії НОМЕР_1 від 17.12.1993 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи, зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії: заяви позивача про призначення пенсії разом з усіма доданими документами, пенсійної справи позивача, розрахунок з відповідними поясненнями щодо розміру, складових та порядку обчислення пенсії позивачу; листування та відповідей на звернення позивача.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 залучено до участі у справі №320/37216/24 в якості другого відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2), розгляд справи розпочато спочатку, витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області: завірену належним чином копію рішення від 07.06.2024 №262440024208; інформацію з відповідними поясненнями щодо: зарахованих до стажу періодів роботи позивача; не зарахованих до стажу періодів роботи, з підставами такого незарахування.
У встановлений судом строк, відповідачем-1 відзиву на позов не подано. 
08 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано відзив на позов.
Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю права на даний вид пенсії згідно доданих заявником документів.
Відповідач-2 зазначає, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 НОМЕР_2 , оскільки не надано скановану копію оригіналу документу. Згідно наданих документів встановлено, що особа станом на 01.01.1993 проживала (працювала) у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 10 місяців 17 днів. До періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно до наданої копії військового квитка, оскільки заявник проходив службу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2026 залучено до участі у справі №320/37216/24 в якості другого відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-3), розгляд справи розпочато спочатку.
Вказаною ухвалою витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області: завірену належним чином копію рішення від 26.06.2024 №262440024208; інформацію з відповідними поясненнями щодо: зарахованих до стажу періодів роботи позивача; не зарахованих до стажу періодів роботи, з підставами такого незарахування.
26 березня 2026 року через систему «Електронний суд» представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано відзив на позов та витребувані документи.
Відповідач-3 у поданому відзиві зазначає, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.06.2024 №262440024208 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року.
Документами підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 період складає 02 роки 10 місяців 09 днів.
Зауважено, 17.03.2026 Головне управління винесло рішення від 17.03.2026 №262440024208 на заміну рішення від 26.06.2024 №262440024208, яким відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року. Документами підтверджено факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 період складає 02 роки 10 місяців 09 днів.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Судом встановлено, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 07.06.2024 №262440024208 про відмову в призначенні пенсії. 
Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.06.2024 №262440024208 за доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_2 , оскільки надано копію військового квитка. Згідно наданих документів встановлено, що особа станом на 01.01.1993 проживав (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 10 місяців 17 днів. До періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_2 , оскільки заявник проходив військову службу.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України від 26.06.2024 №262440024208 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом 01.01.1993 року.
Відповідно до рішення від 26.06.2024 №262440024208 згідно доданих документів до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_3 , оскільки надано копію військового квитка. Документами підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01 січня 1993 період складає 2 роки 10 місяців 09 днів. До періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_2 , оскільки не можливо встановити місце проходження військової служби.
У подальшому, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 17.03.2026 №262440024208.
Відповідно до рішення від 17.03.2026 №262440024208 у зв`язку з надходженням ухвали Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 по справі 320/37216/24 (РМК 11891/7 від 11.03.2026) рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.06.2024 змінено. Згідно доданих документів до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_3 , оскільки надано копію військового квитка. Період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 2 роки 10 місяців 09 днів. Документами підтверджено факт проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 період складає 2 роки 10 місяців 09 днів. До періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період проходження військової служби з 30.06.1988 по 16.04.1990, відповідно наданої копії військового квитка від 30.06.1988 серія НОМЕР_2 , оскільки не можливо встановити місце проходження військової служби.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.
Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
У пункті 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII визначені різні підстави для зниження пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи залежно від зони радіоактивного забруднення, на території якої такі особа проживала/працювала.
Зокрема, пункт 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачає, що:
- потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абзац 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII;
- потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (абзац 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII).
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону.
На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).
Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.
Крім того, у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного Суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, від 25 березня 2026 року у справі № 240/322/25.
Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку стала зокрема відсутність необхідного періоду проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 рік
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії з посиланням на проживання на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 3 років, суд зазначає, що початок такого проживання необхідно пов`язувати з моментом аварії, тобто, вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Таке обчислення пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно з чинним законодавством нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.
Так, відповідно до довідки виконавчого комітету Коростенської міської ради від 31.05.2024 №1335 про період проживання н території, яка згідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 року віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 26.02.1982 по 21.12.1990.
У період з 30.06.1988 по 16.04.1990 позивач військову службу, що підтверджується копією військового квитка, записами у трудовій книжці та не заперечується позивачем. При цьому, доказів, які б надали можливість визначити на якій території проходив військову службу позивач матеріали справи не містять. У контексті зазначеного, суд зауважує, що перебування особи у короткострокових відпустках під час проходження військової служби не може прирівнюватися до постійного проживання у відповідній місцевості, оскільки не свідчить про безперервний та тривалий вплив радіаційного фактору, з яким законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку.
Отже, судом встановлено, що на підставі наявних в матеріалах справи документів, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить лише 2 роки 10 місяців 09 днів, як і було зазначено в оскаржуваних рішеннях.
Вказане свідчать про те, що позивач з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року прожив менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення, а тому не має права на зменшення пенсійного віку.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 сформовано правову позицію, відповідно до якої виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує саме з фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з її постійним проживанням або роботою в такій місцевості. При цьому ступінь зниження пенсійного віку залежить як від рівня радіаційного забруднення відповідної території, так і від тривалості проживання або роботи особи в ній.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Вказаний висновок застосовано у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.
Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23, як вже зазначав вище суд виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Суд враховує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ є не підтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично проживав в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років. Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року.
Суд бере до уваги, що відповідно до абзацу другого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено перелік документів, які подаються особою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. У цьому контексті, суд повторно зауважує, що наявність посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не є безумовною та єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
Вирішальне значення у спірних правовідносинах має встановлення факту реального (фізичного) перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або виконанням трудової діяльності на такій території.
Суд також враховує, що періоди проходження військової служби за своєю правовою природою можуть бути віднесені до періодів постійного перебування особи у певній місцевості. Водночас, такі періоди можуть бути зараховані до стажу проживання або роботи в зоні радіоактивного забруднення лише за умови, що вони фактично відбувалися саме на території відповідної зони та підтверджені належними і допустимими доказами, які беззаперечно свідчать про місцезнаходження особи у такій зоні (зокрема, довідками з місця проживання під час навчання, документами про дислокацію військової частини, іншими офіційними документами).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.
Таким чином, право на зниження пенсійного віку пов`язується законодавцем із тривалим впливом радіаційного фактору на організм людини, що обумовлюється саме фактичним перебуванням особи у відповідній зоні протягом визначеного часу.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи з меж позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позову.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, виключно у разі задоволення позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
2. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.