Провадження № 2/748/234/26	

Єдиний унікальний № 748/3241/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Кухти В.О.,
секретаря  Костюк С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
В С Т А Н О В И В :
29.09.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області через електронний суд надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс»:
1) заборгованість за Кредитним договором № 100649246 від 30.06.2021 р. у розмірі 31 850,00 грн;
2) судовий збір у розмірі 2 422,40 грн;
3) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 30.06.2021 р. позивачем було подано заявку на отримання кредиту № 100649246 у власному кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» (http://miloan.ua/). ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору № 100649246 від 30.06.2021 р. На підставі вказаного кредитного договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000,00 грн. Проте, відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 29.102021 р. згідно умов договору відступлення прав вимоги ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 31 850,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7 000,00 грн, заборгованість за відсотками – 23 520,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами – 1 330,00 грн, заборгованість за пенею – 0,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.
Ухвалою судді від 06.10.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Крім того, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення позивач не заперечує.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
30.06.2021 р. між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаціно-телекомунікаційної системи (п. 6.1.) був укладений договір про споживчий кредит № 100649246, шляхом подання анкети-заяви на кредит (а.с.11), який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надається кредиту у розмірі 7 000,00 грн (п. 1.2) строком на 18 днів (з 30.06.2021 р.) з терміном повернення 18.07.2021 р. (пп. 1.3, 1.4), з процентами за його користування у розмірі 2 520,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2), з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6), комісія за надання кредиту 1 330,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1) (а.с.19-22).
В паспорті споживчого кредиту № 100649246 до вказаного договору відображена інформація щодо умов кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, що співпадають з даними викладеними у самому договору наведеному вище. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів (п. 4). Відповідно до п. 5 при продовженні користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке продовження не може перевищувати 60 днів (а.с.23 зворот-24).
Згідно платіжного доручення №29361880 від 30.06.2021 р. ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти ОСОБА_1 у сумі 7 000,00 грн згідно з договором № 100649246 (а.с.29).
З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 100649246 від 30.06.2021 р. за період з 30.06.2021 р. по 16.09.2021 р. вбачається, що відповідачу нарахована сума заборгованості в сумі 31 850,00 грн (а.с.14).
29.10.2021 р. між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладений договір факторингу № 11Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с.16-18).
Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 11Т від 29.10.2021 р., право вимоги за кредитним договором № 100649246, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 31 850,00 грн, з яких: 7 000,00 грн – сума заборгованості за тілом кредиту, 23 520,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 1 330,00 грн – сума заборгованості за комісією (а.с.13).
Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (а.с.33-46).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів невимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені ЗУ «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про електроннукомерцію», електроннийдоговір укладаєтьсяшляхом пропозиціїйого укласти(оферти)однією стороноюта їїприйняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням належним чином не виконував, у зв`язку з чим кредитним договором № 100649246 від 30.06.2021 р. наявна заборгованість в розмірі 31 850,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 7 000,00 грн, заборгованості за відсотками 23 520,00 грн, заборгованості за комісійними винагородами 1 330,00 грн.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, що узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 р., у справі № 910/4518/16.
Судом встановлено, що згідно із умовами договору про споживчий кредит 100649246 від 30.06.2021 р., кредит надано у розмірі 7 000 грн на 18 днів.
У п. 1.5.2 вказаного договору конкретно зазначено, що проценти за користування кредитом становлять 2 520,00 грн.
Згідно із п. 2.3.1.2. Договору, пролонгація за стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Так, відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», встановлено, що за період із 01.07.2021 р. по 16.09.2021 р. відповідачу позивачем нараховувалися проценти, які в загальному розмірі становлять 23 520,00 грн.
Так, із 01.07.2021 р. по 18.07.2021 р. (18 днів) позивачем нараховано відсотки згідно п. 1.5.2 Договору у розмірі 2 520,00 грн за ставкою 2,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Крім того, з 19.07.2021 р. по 16.09.2021 р. (60 днів) позивачем нараховано відсотки згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2. Договору у розмірі 21 000,00 грн за ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.14).
Таким чином, заборгованість за відсотками становить 23 520,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 18-денного строку кредитування, передбаченого умовами договору про споживчий кредит № 100649246 від 30.06.2021 р., тобто ще на 60 днів.
Таким чином, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 18 днів, а також, враховуючи умови кредитного договору № 100649246 від 30.06.2021 р. (а.с.19-22) та проаналізувавши відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» (а.с.14), суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню.
Також надаючи оцінку нарахуванню позивачем комісії за надання кредиту у розмірі 1 330,00 грн відповідно до п. 1.5.1. договору про споживчий кредит, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, ЗУ «Про споживче кредитування», безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 р. у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24).
За встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 000,00 грн., процентів за користування кредитом в сумі 23 520,00 грн, заборгованість за комісійними винагородами в сумі 1 330,00 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі.
Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.
За приписами ст. ст. 133, 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК, судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано: 1) договір № 01-05/05 про надання правничої допомоги від 05.05.2025 р., укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_2 про надання юридичних послуг (правової допомоги) в обсязі та на умовах цього договору (а.с.25-27); 2) додаткова угода № 811 до Договору № 01-05/25 про надання правової допомоги від 05.05.2025 р. (а.с.28), пунктом першим якої розширено предмет договору, зокрема ОСОБА_2 зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ; 3) детальний опис робіт виконаних ОСОБА_2 необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОТ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.15); 4) акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 31.07.2025 р. (а.с.10), відповідно до яких до послуг адвоката входить: проведення правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» на що витрачено 1 год. на суму 1 000,00 грн, складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи протягом 2 год. в розмірі 3 000,00 грн, а також формування додатків до позовної заяви (письмові докази) протягом 0,5 год. за 500 грн, подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням протягом 0,5 год. за 500 грн, а всього на суму 5 000,00 грн. 
Також надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане на ім`я Кубрак О.О. (а.с. 47).
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. у справі № 372/1010/16-ц.
Оскільки факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджений позивачем, а позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд не вбачає підстав для зменшення їх розміру. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі позивачем, а саме 5 000,00 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ: 42649746, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість у сумі 31 850 (тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок – тіло кредиту, 23 520 (двадцять три тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок – проценти за користування кредитом, 1 330 (одна тисяча триста тридцять) гривень 00 копійок – комісія за надання кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Письмову заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому рішення не було вручено в день його проголошення, має право протягом двадцяти днів з дня вручення заочного рішення подати заяву на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        В.О. Кухта