ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

05 травня 2026 року	Справа №160/732/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
13.01.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 грн.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період з жовтня по грудень 2025 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 , 3% річних та інфляційні втрати.
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що факт того, що позивач не залучався безпосередньо до виконання бойових завдань, не позбавляє його права на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн., оскільки така винагорода передбачена за перебування у районі виконання завдань та виконання службових обов`язків.
21.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та витребувано у військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 грн. за період з жовтня по грудень 2025 року або інформацію про підстави ненарахування такої виплати, або повідомити суд про причини, за яких витребувані докази надати неможливо.
27.01.2026 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за грудень 2025 року;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за грудень 2025 року в установленому законодавством розмірі.
06.02.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та витребувано у військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за грудень 2025 року.
13.02.2026 року від відповідача надійшли витребувані докази та відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відносно позивача протягом спірного періоду позивач не приймав безпосередню участь у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з огляду на що, документи, передбачені Пунктом 4 Розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 не виносилися. При цьому, вказано, що позивач перебував на лікарняному в періоди з 17.10.2025 по 29.10.2025, з 19.11.2025 по 09.12.2025 року. Крім того, зазначено, що грошове забезпечення за 31 день служби в грудні 2025 виплачено позивачу у лютому 2026 року.
16.02.2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що факт перебування на лікуванні у період з 17.10.2025 по 29.10.2025 року та проходження військово-лікарської комісії у період з 19.11.2025 по 09.12.2025 року позивачем не заперечується, з урахуванням чого додаткова винагорода заявлена виключно за періоди фактичного перебування у районі виконання завдань, а саме: з 01.10.2025 по 16.10.2025 включно, з 30.10.2025 по 31.10.2025 включно, з 01.11.2025 по 18.11.2025 включно та з 10.12.2025 по 31.12.2025 включно. Також, зазначено, що факт перебування у районі виконання завдань та виконання посадових обов`язків виключає твердження про відсутність будь-якої службової діяльності. Крім того, вказано, що 10.02.2026 року позивачу було виплачено грошове забезпечення у розмірі 28 047 грн., що фактично відповідає виплаті лише за один місяць, при цьому грошове забезпечення за попередній місяць виплачено не було, з огляду на що, станом на момент подання відповіді на відзив грошове забезпечення виплачено не в повному обсязі.
24.03.2026 року від позивача надійшла уточнена позовна заява.
06.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернуто ОСОБА_1 уточнену позовну заяву без прийняття до розгляду.
05.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи до 05.05.2026 року.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з жовтня по грудень 2025 року включно ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_1 , протягом якої позивачу не нараховувалася грошова винагорода у розмірі 30 000 грн., передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.
Також, станом на дату подачі уточненого позову від 27.01.2026 року, ОСОБА_1 не було нараховано грошове забезпечення за грудень 2025 року.
Позивач вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 грн. з жовтня по грудень 2025 року та грошового забезпечення за грудень 2025 року, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом першим статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацами першим та другим пункту 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений та триває станом на момент розгляду даної справи.
Статтею 9-2 Закону №2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
Положеннями абзацу 3 пункту 1-1 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Пунктом 2-1 Постанови №168 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Так, пунктом другим розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія; винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до положень пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у розмірі 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
- з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
- з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
- з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
- у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
- з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
- у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі, з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, з врахуванням наведених вище норм, суд дійшов висновку, що для нарахування та виплати додаткової винагороди позивач мав надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази щодо здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією.
Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження здійснення ним завдань, перелічених в пункті 2 розділу ХХХІV Порядку №260 за виконання яких передбачена виплата у розмірі 30000 грн., з урахуванням чого, відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо видачі документів перелічених у пункті 4 розділу XXXIV Порядку №260, та, як наслідок, нарахування за спірний період додаткової винагороди, згідно з постановою №168 у розмірі 30000 грн.
Щодо позовної вимоги про нарахування грошового забезпечення за грудень 2025 року, суд зазначає, що згідно картки особового рахунку та квитанції про нарахування, позивачу нараховано грошове забезпечення за 31 день служби в грудні 2025, яке виплачено у лютому 2026 року, що позивачем не заперечується, при цьому, позивачем не наведено жодних обґрунтувань на підтвердження нарахування вказаного грошового забезпечення не в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, оскільки, доказів, які б спростували доводи відповідача про усунення виявлених порушень, позивач суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя М.В. Дєєв