ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27103/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року (суддя Н.В. Боженко)
у справі № 160/27103/25
за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
до ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 358933,96 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 обліковується податковий борг у розмірі 358933,96 грн, який виник у зв`язку з несплатою у встановлений термін сум грошових зобов`язань. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, що стало підставою для звернення податкового органу до суду із позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не спростовано доводи податкового органу стосовно надіслання податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень в порядку, встановленому законом.
Суд з`ясував, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідачки податкового боргу, формування щодо такого податкового боргу контролюючим органом податкової вимоги, а також безперервність існування такого боргу з моменту формування податкової вимоги до звернення позивача до суду, при цьому докази оскарження та скасування такої податкової вимоги чи податкових повідомлень-рішень в матеріалах справи відсутні. 
Суд визнав, що направлення податкових повідомлень-рішень на відому контролюючому органу адресу відповідачки станом на дату направлення таких документів є належним виконанням обов`язків контролюючого органу, в зв`язку з чим ці документи вважаються направленими належним чином.
Беручи до уваги відсутність заперечень відповідачки щодо розмірів заявлених до стягнення коштів, їх обґрунтованості, відсутність доказів оскарження податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, самостійного погашення відповідачем податкового боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідачка вказує, що рішеннями суду у справах №160/13105/19 та №160/9663/22 задоволено вимоги контролюючого органу щодо стягнення з відповідачки податкового боргу, що у подальшому був нею сплачений. Зауважує, що у разі сплати податкового боргу платником податку, при виникненні нового податкового боргу у платника податку, контролюючий орган має направити нову податковому вимогу згідно ПК України, однак суд першої інстанції такі обставини не дослідив.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 12 жовтня 2016 року податковим органом сформовано щодо відповідачки податкову вимогу №44374-04 на суму 7157,86 грн, яка отримана нею 31.10.2016.
Також контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення за платежем: орендна плата з фізичних осіб:
1) від 29.03.2024 №189878-2417-0483-UA2060270000017282 на суму 156094,83 грн, яке отримано особисто відповідачкою 24.12.2024;
2) від 29.03.2024 №189879-2417-0483-UA2060270000017282 на суму 10658,32 грн, яке отримано особисто відповідачкою 24.12.2024;
3) від 14.03.2025 №153417-2416-0483-UA2060270000017282 на суму 143792,75 грн, направлене відповідачці поштовим відправленням №0601134754528, яке повернулося відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання;
4) від 14.03.2025 №153418-2416-0483-UA2060270000017282 на суму 10851,61 грн, направлене відповідачці поштовим відправленням №0601134754528, яке повернулося відправнику з відміткою за закінченням терміну зберігання.
З інтегрованих карток платника податків - відповідачки вбачається нарахування пені на загальну суму 37536,45 грн наступним чином:
1) 23.12.2024 (на податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 №946508-2411-0483) – на суму 4028,97 грн;
2) 23.12.2024 (на податкове повідомлення-рішення від 17.10.2022 №2066035-2417-0483) – на суму 30123,79 грн;
3) 23.12.2024 (на податкове повідомлення-рішення від 17.10.2022 №2066034-2417-0483) – на суму 1924,61 грн.
4) 17.01.2025 (на податкове повідомлення-рішення від 17.10.2022 №2066034-2417-0483) – на суму 137,52 грн;
5) 17.01.2025 (на податкове повідомлення-рішення від 19.05.2023 №381026-2417-0483) – на суму 1321,58 грн;
Матеріалами справи підтверджується безперервність існування у відповідачки податкового боргу.
Доказів сплати податкового боргу відповідачкою не надано. Заявлений до стягнення розмір боргу відповідає відомостям ІКП відповідачки. Зокрема, квитанції від 23.12.2024 на суму 156094,83 грн та від 17.01.2025 на суму 20000,00 грн відображені та враховані в даних ІКП. 
Оскільки у добровільному порядку заборгованість відповідачкою сплачена не була, позивач звернувся до суду з позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.
Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:
невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;
завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;
заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Пунктом 58.3 ст. 58 ПК України в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020 встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Положеннями ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Суд апеляційної інстанції з`ясував, що в спірному випадку податковий борг у розмірі 358933,96 грн. виник з результаті несплати відповідачкою у встановлений термін сум грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб згідно наведених вище податкових повідомлень-рішень, а також пені, яка нарахована згідно ст. 129 ПК України на загальну суму 37536,45 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі.
Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 22.06.2023 року у справі №380/783/21.
Матеріалами справи підтверджено, що контролюючий орган надіслав на податкову адресу відповідача вищевказані податкові повідомлення-рішення рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення. І такі податкові повідомлення-рішення згідно приписів ПК України вважаються врученими.
Докази оскарження цих податкових-повідомлень рішень суду не надано, докази сплати визначених у цих податкових-повідомленнях рішеннях грошових зобов`язань також відсутні, а тому несплачена відповідачем сума визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання є узгодженою та набула статусу податкового боргу. Аргументів на спростовування таких обставин суду апеляційна скарга не містить.
Суд апеляційної інстанції також з`ясував, що податкову вимогу від 12.10.2016 №44374-04 вручено особисто відповідачці 31.10.2016. 
Відповідно до ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідачки, що оскільки нею був сплачений податковий борг на виконання рішень суду у справах №160/13105/19 та №160/9663/22, контролюючий орган мав направити нову податковому вимогу відповідачці згідно ПК України, адже сплата податкового боргу за рішенням суду не виключає можливості виникнення нового податкового боргу, який відповідно не був заявлений до суду до стягнення.
Крім того, матеріалами справи не містять доказів того, що після отримання вимоги від 12.10.2016 №44374-04, податковий борг відповідачкою був повністю сплачений та через це за відповідачкою не обліковувався.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність в силу положень ст. 59 ПК України обов`язку у контролюючого органу з формування та направлення на адресу відповідачки нової податкової вимоги. 
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи дотримання контролюючим органом процедури, що передує стягненню податкового боргу за рішенням суду, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені контролюючим органом позовні вимоги в повній мірі узгоджуються з приписами податкового законодавства, та є обґрунтованим.
Суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі № 160/27103/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров