ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 р. 	Справа № 440/10434/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Р.І. Молодецький, повний текст складено 18.03.26 по справі № 440/10434/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не розгляді клопотання № 10-26/48212 про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки з кадастровим № 5310436100:07:002:0818 загальною площею 3882 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області розглянути клопотання № 10-26/48212 про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки з кадастровим № 5310436100:07:002:0818 загальною площею 3882 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 . 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не розгляді по суті поданого ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 клопотання від 23.05.2025 з реєстраційним номером 10-26/48212 про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області розглянути подане ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 клопотання від 23.05.2025 з реєстраційним номером 10-26/48212 про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 та за результатами розгляду прийняти рішення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).
Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу , вважає , що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Вказує , що клопотання позивача було розглянуто та листом від 30.05.2025 № 10-26/4821 надано обґрунтовану відповідь . Певна заінтересованість позивача саме в спірній ділянці, не може бути підставою для обмеження законних повноважень органу місцевого самоврядування, і, тим більше, для визнання його бій протиправними саме з цієї підстави. З документів, які були надані до клопотання від 23.05.2025 № 10-26/48212 не вбачається, що саме на земельній ділянці кадастровий № 5310436100:07:002:0818, площею 3882 кв.м по АДРЕСА_1 наявний об`єкт нерухомості належний Позивачу. Укладення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням. У клопотанні позивача від 23.05.2025 до Кременчуцького міського голови ставилося питання про надання рішення про передачу в оренду земельної ділянки комунальної форми власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, площею 3882 кв.м по вул. Героїв Маріуполя, 86-А в м. Кременчуці строком на 15 (п`ятнадцять) років. Тобто, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права на укладення договору оренди земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржуються протиправні дії та бездіяльність відповідача щодо розгляду його документів на оренду земельної ділянки, що призвело до порушення його права на отримання в оренду земельну ділянку на якій розташований його об`єкт нерухомості. Таким чином позовні вимоги у даній справі спрямовані на захист права позивача на об`єкт нерухомого майна. Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного, на думку позивача, права користування земельною ділянкою, що випливає із земельних відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України. За таких обставин, вважає , що залежно від суб`єктного складу учасників справи судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами господарського судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку з чим за правилами статті 319 КАС України провадження у справі підлягає закриттю. Просить суд апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 року по справі № 440/10434/25 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , вважає , що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а також прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує , що на підтвердження своїх доводів відповідач не надає жодного доказу, що ще раз доводить необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги. Вказує , що в даних правовідносинах позивачем є фізична особа-підприємець, а незаконна бездіяльність органу місцевого самоврядування перешкоджає здійсненню його господарської діяльності чітко вбачається, що до укладення між сторонами договору оренди землі такі правовідносини є адміністративними, а отже даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Посилаючись на обґрунтування , викладенні у відзиві , просить суд апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 року залишити без змін. Також, просить стягнути з Кременчуцької міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) грн.00 коп., шляхом стягнення грошових коштів з рахунків Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (39600, Полтавська обл., місто Кременчук, площа Перемоги, будинок 2; код ЄДРПО 04057287).
Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області подала до суду письмові пояснення , в яких вказує , що відзив на апеляційну скаргу фактично дублює доводи викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, які позивачем подавалися до суду першої інстанції, не є значним за обсягом та не потребувало значного обсягу юридичної та технічної роботи. Враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду апеляційної інстанції заявником документів, їх значення для спору, міська рада вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу понесену в суді апеляційної інстанції, який у розмірі 60 000,00 грн не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи/ або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа .
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено , що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6994756 від 13.04.2005, копія якого перебуває в матеріалах справи, зареєстроване право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на частину комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .
27.07.2015 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області (Орендодавець) та Орендарями: фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , укладений строком на 15 років Договір оренди землі, згідно з предметом якого Орендодавець надає, а Орендарі приймають в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер: 5310436100:07:002:0202) для експлуатації та обслуговування частини комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53 (код КВЦПЗ В 03.10) по АДРЕСА_1 .
Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 5310436100:07:002:0202, площею 5120 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 779076353104, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.11.2015.
28.09.2021 року Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області на VIII сесії міської ради VIII скликання прийнято Рішення “Про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку”, яким вирішено достроково розірвати в односторонньому порядку договір оренди землі, зареєстрований 16.11.2015 (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права -12094046, підстава внесення запису індексний № 26230052 від 17.11.2015) на підставі якого у користуванні ФОП ОСОБА_3 (в частці 1/2) та ОСОБА_4 (в частці 1/2) перебуває земельна ділянка площею 5120 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0202) для експлуатації та обслуговування частини комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53 (код КВЦПЗ В 03.10) по АДРЕСА_1 , у зв`язку з систематичними порушеннями орендарями умов зазначеного договору оренди землі, зокрема абз. 3, 13 п. 31 договору оренди землі, щодо виконання обов`язків землекористувачів відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України в частиш незабезпечення використання землі за цільовим призначенням, а також зміною функціонального використання нерухомого майна, що не відповідає містобудівній документації, відповідно до статей 12, 96, 141 Земельного кодексу України, статей 4, 5, 24, 25, 31 Закону України “Про оренду землі”, абз. 1, 2 п. 37 договору оренди землі.
23.11.2021 року Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області на ІХ сесії міської ради VIII скликання було прийнято рішення “Про розроблення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок”, згідно із пунктом 5 якого, Виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (ідентифікаційний код 04057287) надано дозвіл розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності, площею 5120 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0202) з видом цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (розділ 03 підрозділ 03.10) по АДРЕСА_1 , на три земельні ділянки: - земельна ділянка № 1 - площею 3882 кв.м для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (розділ 03 підрозділ 03.10); - земельна ділянка № 2 - площею 1207 кв.м для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (розділ 03 підрозділ 03.10); - земельна ділянка № 3 -площею 31 кв.м для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку (розділ 03 підрозділ 03.10).
Згідно відомостей Свідоцтва про право на спадщину за законом 1492 від 03.12.2021 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна за померлою дружиною ОСОБА_4 , зокрема ? частки частини комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.04.2023 у справі № 917/1906/21 відмовлено в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийняте 28.09.2021 року на VIII сесії міської ради VIII скликання “Про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку”; визнання незаконним та скасування рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийняте 23.11.2021 року на IX сесії міської ради VIII скликання “Про розроблення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок” в частині надання дозволу Виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (ідентифікаційний код 04057287) розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності, площею 5120 кв.м. (кадастровий № 5310436100:07:002:0202) з видом цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (розділ 03 підрозділ 03.10), на три земельні ділянки; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію іншого речового права № 12094046 від 05.10.2021 року, внесену на підставі рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийнятого 28.09.2021 року на VIII сесії міської ради VIII скликання “Про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку” /https://reyestr.court.gov.ua/Review/110484540/.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04 липня 2023 року у справі № 917/1906/21 рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2023 у справі № 917/1906/21 скасовано та прийняте нове рішення, яким позов задоволений. Визнано незаконним та скасовано рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийняте 28.09.2021 року на VIII сесії міської ради VIII скликання “Про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку”. Визнано незаконним та скасовано рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийняте 23.11.2021 року на IX сесії міської ради VIII скликання “Про розроблення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок” в частині надання дозволу Виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (ідентифікаційний код 04057287) розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває в комунальній власності, площею 5120 кв.м. (кадастровий № 5310436100:07:002:0202) з видом цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (розділ 03 підрозділ 03.10) по АДРЕСА_1 , на три земельні ділянки. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію іншого речового права № 12094046 від 05.10.2021 року, внесену на підставі рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, прийнятого 28.09.2021 на VIII сесії міської ради VIII скликання “Про дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку” /https://reyestr.court.gov.ua/Review/112170650/.
Згідно відомостей, що містяться у витягах з Державного земельного кадастру № НВ-5319461062021, № НВ-5319461022021, № НВ-5319460992021 в Державному земельному кадастрі 13.12.2021 зареєстровані з формою власності: комунальна власність, земельні ділянки з кадастровими номерами: 5310436100:07:002:0818 площею 0.3882 га; 5310436100:07:002:0819 площею 0.1207, 5310436100:07:002:0820 площею 0.0031 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексними номерами: 293967163, 293982942, 293963785 Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області є власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 5310436100:07:002:0818 площею 0.3882 га; 5310436100:07:002:0819 площею 0.1207 га; 5310436100:07:002:0820 площею 0.0031га.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Департаментом “Центр надання адміністративних послуг” Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 06.12.2023 року.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НТК № 016692, виданого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області 14.06.2024 року, спадкоємцем ОСОБА_3 , в тому числі є його син ОСОБА_1 на ? частку у спадщині, яка складається, зокрема, з частини комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Наведене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер: 383010754; дата, час формування: 14.06.2024 16:26:20.
23.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Міського голови із спільним з ОСОБА_2 клопотанням про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, додатками до якого є: копія паспорта та коду ОСОБА_1 , копія паспорта та коду ОСОБА_2 , копія довіреності Фурман Д.В., копія паспорта та довідки про місце реєстрації ОСОБА_5 , копія Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , копія витягу з ДРРП, копія Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 , копія витягу з ДРРП, копія рішення Господарського суду від 05.04.2023, копія постанови від 04.07.2023, копія договорів оренди, копія свідоцтва на право на спадщину за законом та копія витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, копія договору дарування, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія свідоцтва про власність, копія витягу з Державного реєстру речових прав, копія Свідоцтва про шлюб, копія Свідоцтва про смерть, копія рішення Кременчуцької міської ради, копія технічних паспортів на будівлі, Витяг з ДЗК.
Зазначене клопотання зареєстроване адміністратором 23.05.2026 за реєстраційним № 10-26/48212.
Листом від 30.05.2025 року № 10-26/48212 за підписом заступника міського голови за наслідками розгляду повторного спільного клопотання щодо передачі в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 , виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, позивачу було повідомлено наступне: “У зв`язку з поділом земельної ділянки загальною площею 5120 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0202) по АДРЕСА_1 (попередня назва - пров. Героїв Бреста) було сформовано три земельні ділянки площами 3882 кв.м, 1207 кв.м та 31 кв.м.
Частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
У зв`язку з тим, що на земельній ділянці площею 3882 кв.м відсутні об`єкти нерухомого майна, що перебувають у Вашій власності, передача в оренду такої земельної ділянки, здійснюється за результатами проведення земельних торгів”.
Враховуючи вищевикладене, позивачу повідомлено про відсутність можливості задоволення клопотання, у зв`язку з чим клопотання № 10-26/48212 від 23.05.2025 знято з розгляду.
Разом з тим, рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області позачергової ХХХ сесії міської ради VIII скликання від 13 червня 2025 року “Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду” передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в частці 1/2 та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в частці 1/2, в оренду строком на п`ятнадцять років земельні ділянки площею 1207 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0819) та площею 31 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0820) для експлуатації та обслуговування частини комплексу будівель та споруд колишнього дитячого закладу № 53 (Код виду цільового призначення земельної ділянки розділ 03 підрозділ 03.10) по АДРЕСА_1 .
Доказів прийняття будь-якого рішення відносно передачі в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:07:002:0818 площею 3882 кв.м. відповідачем суду не надано.
Позивач не погоджуючись, як на його переконання, із протиправною бездіяльністю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, що полягає у не розгляді клопотання про надання в оренду земельної ділянки, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить визнати таку бездіяльність відповідача протиправною, зобов`язавши його розглянути клопотання позивача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки в спірних правовідносинах відповідач не прийняв ні позитивного рішення, ні негативного рішення за клопотаннями позивача та взагалі не висловив свого мотивованого висновку щодо наявності чи відсутності в позивача за поданими ним клопотаннями та долученими до них додатками умов для передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
За змістом норми статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Частинами 1, 9 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Відповідно до статті 3 Закону України “Про оренду землі” об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
За змістом частини другої статті 4 Закону України “Про оренду землі” орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Згідно частини 1 статті 5 Закону України “Про оренду землі” орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Нормою статті 6 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
За змістом частини 2 статті 6 Закону України “Про оренду землі” у разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів.
Частиною 2 статті 16 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.
Згідно частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Зміст наведеної норми Закону України “Про оренду землі” надає підстав для висновку, що підставою для укладення договору оренди земель державної та комунальної власності є рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України.
Отже орган, уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України повинен здійснити юридично значимі й обов`язкові дії за зверненням заінтересованих осіб, які є об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, та в даному випадку, полягають у прийнятті відповідного рішення стосовно питання укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки таке повноваження на підставі закону віднесено до компетенції суб`єкта владних повноважень.
За приписами частин 1, 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Згідно статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Згідно статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Таким чином, розпорядчий індивідуальний правовий акт про укладення договору оренди землі або про відмову в його укладенні оформлюється відповідним рішенням ради. Отже, рішення про укладення договору оренди землі або про відмову в його укладенні є змістом відповідного індивідуального правового акту.
Як встановлено з матеріалів справи 23.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Міського голови із спільним з Фурман Дар`єю Юріївною клопотанням про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, 03.10 (кадастровий № 5310436100:07:002:0818), площею 3882 кв.м, місцезнаходження земельної ділянки: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Героїв Маріуполя (колишня назва провулок Героїв Бреста), 86-А, строком на 15 років.
Таке клопотання зареєстроване адміністратором 23.05.2026 за реєстраційним № 10-26/48212.
Листом від 30.05.2025 року № 10-26/48212 за підписом заступника міського голови за наслідками розгляду повторного спільного клопотання щодо передачі в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по вул. Героїв Маріуполя, 86-А, виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, позивачу було надано відповідь, що у зв`язку з тим, що на земельній ділянці площею 3882 кв.м відсутні об`єкти нерухомого майна, що перебувають у його власності, передача в оренду такої земельної ділянки, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, та повідомлено про відсутність можливості задоволення клопотання, у зв`язку з чим клопотання № 10-26/48212 від 23.05.2025 знято з розгляду.
Доказів прийняття Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області будь-якого рішення стосовно передачі в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:07:002:0818 площею 3882 кв.м., відповідачем суду не надано. 
Тобто, рішення за вище зазначеним клопотанням позивача поданим спільно з ОСОБА_2 про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності від 23.05.2026 з реєстраційним № 10-26/48212, про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:07:002:0818 площею 3882 кв.м або рішення про відмову відповідачем не було прийнято.
Таким чином, питання про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:07:002:0818 площею 3882 кв.м за клопотанням від 23.05.2026 з реєстраційним № 10-26/48212 не було вирішено у встановленому законом порядку та не було прийнято жодного акта ради, як суб`єкта земельних правовідносин, у формі рішення.
У судовій правозастосовній практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 640/16224/19, від 17.05.2023 у справі № №200/12177/19-а та інші) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Колегія суддів зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про передачу в оренду земельної ділянки або про відмову у такій передачі за результатами розгляду клопотання позивача, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення по суті звернення з числа тих, які він повинен був ухвалити, оскільки відповідні рішення за результатами розгляду звернення позивача на сесії прийняті не були.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що у спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не розгляді по суті клопотання позивача від 23.05.2026 з реєстраційним № 10-26/48212 поданого спільно з ОСОБА_2 про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 5310436100:07:002:0818 площею 3882 кв.м.
Посилання апелянта на те, що передача в оренду такої земельної ділянки, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, що слугувало підставою для зняття з розгляду клопотання № 10-26/48212 від 23.05.2025, не виключає його обов`язку прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, отже не спростовує вищенаведених висновків суду.
Фундаментальними є положення Конституції України, відповідно до яких, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п.36-39).
Суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.
В спірному випадку відповідач не прийняв ні позитивного рішення, ні негативного рішення за клопотаннями позивача.
Тобто відповідач у встановленому законом порядку не висловив свого вмотивованого висновку щодо наявності чи відсутності у позивача за поданим ним клопотанням та долученими до них додатками умов для укладення договору оренди земельної ділянки, повідомивши при цьому останнього про зняття питання з розгляду.
Суд зауважує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи вищенаведене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності визнання протиправної бездіяльності Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не розгляді по суті поданого ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 клопотання від 23.05.2025 з реєстраційним номером 10-26/48212 про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 та зобов`язання Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області розглянути подане ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 клопотання від 23.05.2025 з реєстраційним номером 10-26/48212 про надання Рішення про передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку площею 3882 кв.м (кадастровий № 5310436100:07:002:0818) по АДРЕСА_1 та за результатами розгляду прийняти рішення.
Щодо посилання відповідача на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно визначив предметну юрисдикцію спору та допустив порушення приписів ст. 19 КАС України, оскільки розглянув справу, що непідсудна адміністративним судам, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, за змістом вказаних статей на розгляд адміністративного суду може бути передано спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Водночас обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
При цьому єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов:
однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій;
спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій;
перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка полягає у не розгляді клопотання № 10-26/48212 про надання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки з кадастровим № 5310436100:07:002:0818 загальною площею 3882 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 , оскільки відповідного рішення за клопотаннями позивача не прийнято.
Враховуючи зазначене, в межах ініційованої позивачем адміністративної процедури, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області у межах реалізації владних повноважень не прийняла жодного акту ради, як суб`єкта владних повноважень, у формі рішення.
Колегія суддів зазначає, що 08 листопада 2024 року набрав чинності Закон України № 3993-IX від 08 жовтня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту інтересів власників земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин, згідно з підпункту 4 пункту 1 якого ЗК України доповнено главою 3-1 Особливості адміністративної процедури у сфері земельних відносин, а статтю 2 Закону №161-XIV доповнено частиною третьою.
Тобто, з 08 листопада 2024 року частиною першою статті 17-2 ЗК України передбачено, що подання заяв, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин, до органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб здійснюється лише у письмовій формі шляхом особистого звернення, надсилання поштовим відправленням або подання в електронній формі.
Органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи здійснюють розгляд заяв у порядку, передбаченому Законом України "Про адміністративну процедуру", з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами у сфері земельних відносин.
Відповідно до абзацу третього статті 2 Закону № 161-XIV вчинення процедурних дій, прийняття процедурних рішень у сфері оренди землі здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про адміністративну процедуру", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом та статтею 17-2 Земельного кодексу України.
Отже, правовідносини, які виникають у сфері розпорядження земельними ділянками комунальної власності, регулюються не лише спеціальними законами у сфері земельних відносин, такими як Земельний кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон № 161-XIV, які визначають зміст правовідносин, суб`єктний склад, права та обов`язки їх учасників, але й Законом № 2073-IX, який запроваджує єдиний підхід до прийняття рішень і здійснення дій у цій сфері шляхом застосування адміністративної процедури, зокрема, шляхом встановлення чітких вимог до строків розгляду заяв, порядку повідомлення сторін та обґрунтування прийнятих рішень.
Колегія суддів також зауважує, що Верховний Суд у постановах від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17 та від 8 липня 2021 року у справі № 160/674/19, від 18 травня 2022 року у справі № 826/12131/17, від 20 травня 2022 року у справі № № 340/370/21 та від 21 березня 2023 року у справі № 640/17821/21 наголосив, що правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органами публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких дій особою, чиї інтереси вони зачіпають. Встановлена правова процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати, в першу чергу, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань.
Суд указує, що Закон №2073-IX, який набрав чинності 15 грудня 2023 року, покликаний упорядковувати відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у спосіб прийняття й виконання адміністративних актів (частина перша статті 1 Закону № 2073-IX).
Цим Законом передбачені такі поняття як (пункти 1-11 часини першої статті 2, стаття 27 Закону № 2073-IX):
адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано;
процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті; учасники адміністративного провадження: 1) особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), 2) інша особа, на право, свободу чи законний інтерес якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт (заінтересована особа).
Отже, саме участь органу місцевого самоврядування як адміністративного органу в межах регламентованої процедури, як правило, свідчить про публічно-правовий характер правовідносин та можливого вирішення спору в суді адміністративної юрисдикції.
Згідно з частиною першою статті 69 цього Закону за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Відповідно до частини першої статті 71 Закону № 2073-ІХ письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Враховуючи викладене, оскільки предметом спору, що виник у цій справі є бездіяльність відповідача в процесі виконання своїх управлінських функцій щодо прийняття адміністративного акта (рішення) за клопотаннями позивача, колегія суддів, ураховуючи публічно-правову природу спірних правовідносин, що виникли в межах адміністративної процедури прийняття рішень; наявність у спірних правовідносинах категорій адміністративної процедури (адміністративний орган; адміністративний акт; адміністративне провадження; адміністративна процедура; дискреційне повноваження; учасники адміністративного провадження (особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), та беручи до уваги те, що за результатами розгляду клопотань позивача відповідач мав прийняти рішення, яке відповідає формі адміністративного акта, вважає за необхідне зазначити, що спірні публічно-правові (адміністративно-правові) відносини щодо ухвалення органом місцевого самоврядування рішення у сфері оренди землі - це відносини адміністративної процедури, які регулюються Законом №2073-IX з урахуванням, зокрема, положень ЗК України та Закону № 161-XIV. Крім того, у зазначених правовідносинах адміністративний акт (рішення) за результатами розгляду клопотань про укладення договору оренди земельної ділянки не є реалізацією відповідним суб`єктом владних повноважень принципу свободи договору, а є, головним чином, владним управлінським актом, прийнятим в межах спеціального повноваження, яке контролюється в адміністративному судочинстві.
Згідно з приписами статті 125 Конституції України, статей 2, 4, 19 КАС України, статей 18, 71, 76, 77, 79, 100 Закону № 2073-IX рішення, дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень у межах адміністративної процедури оскаржуються до адміністративних судів.
На підставі викладеного, враховуючи положення статті 125 Конституції України, Закону №2073-IX з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом № 3993-IX, колегія суддів дійшла висновку, що, за загальним правилом, спори щодо бездіяльності адміністративних органів стосовно розгляду заяв (клопотань), ухвалених у межах адміністративної процедури, підлягають розгляду адміністративними судами. Розгляд і вирішення відповідних спорів - компетенція адміністративного суду, натомість розгляд і вирішення такої категорії справ судами цивільної або господарської юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України - є порушенням приписів статей 8, 19, 55, 125 Конституції України, невиконанням приписів Закону №2073-IX та недотриманням зобов`язань, узятих Україною перед вступом до Європейського Союзу.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 22 листопада 2024 року у справі № 520/34082/23, від 27 березня 2025 року у справі № 480/5652/24.
Колегія суддів також зазначає, що розвиток законодавства у сфері земельних відносин спрямований на застосування до них Закону України №2073-IX «Про адміністративну процедуру». Це підтверджується змінами до ЗК України (стаття 17-2) та Закону №161-XIV (абзац третій статті 2), які чітко визначають, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи здійснюють розгляд заяв та ухвалюють відповідні рішення у сфері оренди земельних ділянок комунальної власності саме в порядку адміністративної процедури, встановленої цим Законом.
Тому, враховуючи положення абзацу третього статті 4 Закону №161-XIV про те, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом, важливо наголосити, що у цих відносинах орган місцевого самоврядування виступає суб`єктом владних повноважень, який виконує управлінські функції щодо розпорядження землями комунальної власності. Вказаний орган не діє як суб`єкт господарювання, який володіє, користується чи розпоряджається земельними ділянками з метою отримання прибутку, а реалізує саме владні повноваження, встановлені законом для забезпечення публічного інтересу.
Відповідно, відносини між органом місцевого самоврядування та заявником щодо передачі в оренду земельних ділянок комунальної власності є публічно-правовими і регулюються Законом України №2073-IX, а спори, що виникають у таких відносинах, належать до компетенції адміністративних судів.
Отже, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Щодо заявленого представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на положення частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у додатковій постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 та постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 760/6496/17.
Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.
За позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 та у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.
Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу є витратами, що пов`язані з розглядом справи і такі підлягають розподілу в залежності від результату розгляду справи по суті. Розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Представник позивача просив суд стягнути на користь товариства судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60000,0 грн.
З матеріалів справи вбачається , що 23.06.2025 року між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Медведєвою Т.В. укладено Договір про надання правової допомоги. 
Згідно п. 1.2 Договору Адвокат відповідно до узгоджених Сторонами доручень, зокрема, представляє інтереси Клієнта в Полтавському окружному адміністративному суді, а за необхідності - у судах апеляційної та касаційної інстанцій, справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Пунктом 4.2, 4.3 Договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката за надання правової допомоги на умовах визначених даним Договором становить фіксовану суму, а саме за надання правової допомоги Клієнту на умовах цього Договору в суді першої інстанції 60 000 (шістдесіят тисяч) гривень 00 копійок. 
10.02.2026 року між сторонами укладено додаткову угоду, згідно якої Адвокат та Клієнт дійшли згоди про те, що адвокат ОСОБА_7 надалі іменується адвокат Ляхова Тетяна В`ячеславівна на підставі Свідоцтва серії НОМЕР_5 від 30.12.2025 року виданого Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2711 від 10.02.2026 року видане Радою адвокатів Полтавської області.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме : копія договору , копія додаткової угоди , Ордер серія ВІ № 1391807.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.01.2025 року у справі № 240/32993/23 від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд, враховуючи заперечення відповідача, зазначає, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.01.2023 у справі № 345/136/18, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час, Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, самостійно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст ч. 4 ст. 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Також, судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі №227/2301/21 щодо розподілу судових витрат дійшла наступних висновків: «….. 12.33. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.».
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18, якою встановлено, що надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.
Участь одного адвоката при розгляді справи в судах всіх інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення. Таким чином, враховуючи, що правова позиція представника позивача у судах всіх інстанцій не змінювалась, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надав правову допомогу позивачу в судах попередніх інстанцій, втретє вивчати додаткові джерела права та судову практику зі спірних питань була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводи, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, - з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.»
Тобто , в будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи і нормативно-правової бази.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 у справі №640/2756/19.
Враховуючи, що правова позиція представника позивача у судах першої та апеляційної інстанціях не змінювалась, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надав правову допомогу позивачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати додаткові джерела права, судову практику зі спірних питань тощо була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводи, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, - з огляду на що розмір таких витрат підлягає зменшенню.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 16 березня 2023 року у cправі № 927/153/22 щодо того, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням установлених обставин справи.
Колегія суддів звертає увагу, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, особливо, якщо мова йде про суб`єкта владних повноважень, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі № 820/4280/17, від 25.10.2019 у справі № 826/13270/16, №826/841/17 від 05.09.2019).
Колегією суддів також взято до уваги доводи відповідача викладенні у письмовій заяві , при цьому, колегія суддів звертає увагу , що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами. Відповідачем не вказано розміру витрат на правничу допомогу, який вона вважає обґрунтованим, а також не наведено конкретних доводів, а не загальних посилань, які б дійсно свідчили про неспівмірність суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Ураховуючи викладене, фактичний обсяг виконаної роботи (складання і подання відзиви на апеляційну скаргу) , затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, підготовка цієї справи до розгляду в апеляційній інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію свого клієнта, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось , розмір відшкодування, визначений судом першої інстанції, колегія судів вважає заявлений розмір витрат на правову допомогу в сумі 60000,0 грн є не співмірним ,розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 2500,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню з прийняттям додаткової постанови про стягнення на користь позивача за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,0 грн., що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача . 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 440/10434/25 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької міської ради (код ЄДРПОУ 24388300) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( код ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко