Дата документу 17.06.2026 Справа № 333/6839/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/6839/25
Провадження №22-ц/807/1024/26
Головуючий в 1-й інстанції – Кулик В.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2026 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 17 лютого 2026 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі – АТ «ПУМБ») через підсистему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.09.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір № 2001970129601, згідно з яким відповідач отримала кредит у сумі 10 000,00 грн. та 04.01.2023 року кредитний договір № 1011044150, за яким відповідач отримала кредит в сумі 20 677 грн. 34 коп. Однак відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 року склала: 1) по кредитному договору від 13.09.2021 року № 2001970129601 – 15 059 грн. 32 коп., з яких: 9 857 грн. 58 коп. – заборгованість за кредитом; 5 201 грн. 74 коп. – заборгованість за процентами; 2) по кредитному договору від 04.01.2023 року № 1011044150 – 23 584 грн. 64 коп., з яких: 18 747 грн. 48 коп. – заборгованість за кредитом; 3 грн. 04 коп. – заборгованість за процентами; 4 834 грн. 12 коп. – заборгованість за комісією. Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.04.2025 року склала 38 643 грн. 96 коп., яку і просить стягнути позивач, а також судові витрати по справі – судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2026 року, позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ 14282829, адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) заборгованість по кредитному договору від 13.09.2021 року № 2001970129601 в розмірі 9 169 грн. 98 коп., по кредитному договору від 04.01.2023 року № 1011044150 в розмірі 18 750 грн. 52 коп., а всього заборгованість в розмірі 27 920 (двадцять сім тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (код ЄДРПОУ 14282829, адреса: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4) судовий збір у розмірі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн. 18 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за кредитним договором №2001970129601 від 13.09.2021 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що умови укладеного договору №2001970129601 від 13.09.2021 передбачали пролонгацію строку його дії і відповідачем не доведено, що така пролонгація не відбулася, тому проценти нараховані у межах строку дії договору.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2021 року відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту та підписала його (а.с. 14).

13.09.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір № 2001970129601, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 10000,00 грн., на поточний рахунок НОМЕР_2 , відсоткова ставка 47,88% річних, строком на 12 місяців (а.с. 13).

04.01.2023 року відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту та підписала його (зворіт, а.с. 12).

04.01.2023 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1011044150, згідно з яким відповідач отримала кредит у сумі 20677,00 грн. на рахунок НОМЕР_3 , строк дії 36 місяців, затверджено графік платежів з 04.01.2023 року по 04.01.2026 року, реальна річна процентна ставка 32,908%, щомісячна комісія 1,4% (а.с. 11-12).

Матеріали справи містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви документами, ознайомилась та погодилась відповідач, підписуючи заяву № 1011044150 від 04.01.2023 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також заяву № 2001970129601 від 13.09.2021 року, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Також, відповідачу до укладення договору було повідомлено про умови кредитування шляхом ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, з яким вона ознайомлена, остання підписала два паспорти споживчого кредиту як 04.01.2023 року, так і 13.09.2021 року. Потім відповідач визначилась з умовами кредитування та підписала дві окремі заяви про приєднання до ДКБО від 04.01.2023 року та від 13.09.2021 року. В зазначених заявах був наведений графік платежів, з яким відповідач теж погодилась.

З поданих АТ «ПУМБ» розрахунків заборгованості випливає, що станом на 09.04.2025 року ОСОБА_1 у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № 2001970129601 від 13.09.2021 року має заборгованість у розмірі 15 059 грн. 32 коп., з яких: 9 857 грн. 58 коп. – заборгованість за кредитом; 5 201 грн. 74 коп. – заборгованість за процентами; та за кредитним договором № 1011044150 від 04.01.2023 року – 23 584 грн. 64 коп., з яких: 18 747 грн. 48 коп. – заборгованість за кредитом; 3 грн. 04 коп. – заборгованість за процентами; 4 834 грн. 12 коп. – заборгованість за комісією.

Факт отримання кредитних коштів та активного користування ними підтверджується виписками по особових рахунках відповідача, які відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору № 2001970129601 від 13.09.2021 року передбачено розмір процентів за користування кредитом – 47,88%, які нараховуються за кожен день строку кредитування, також сторонами Договору визначено строк кредитування 12 місяців, термін повернення кредиту до 13.09.2022 року. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором № 2001970129601 від 13.09.2021 року судом встановлено, що відсотки нараховувались після 13.09.2022 року, тобто після закінчення строку кредитування. Відсотки нараховувались з 13.09.2022 року по 29.02.2024 року на суму 5 889 грн. 34 коп. Даних щодо пролонгації дії договору матеріали справи не містять, тому нараховані відсотки поза межами строку кредитування не ґрунтуються на законі та не підлягають стягненню з відповідача. Тобто, нараховані банком відсотки за кредитним договором № 2001970129601 від 13.09.2021 року у розмірі 5 201 грн. 74 коп. задоволенню не підлягають. Так як, сума відсотків нарахованих банком поза межами строку дії кредитування складає 5 889 грн. 34 коп., то сума 687 грн. 60 коп. (5 889 грн. 34 коп. –5 201 грн. 74 коп.) підлягає вирахуванню з основної заборгованості за кредитом (9 857 грн. 58 коп. – 687 грн. 60 коп.) = 9 169 грн. 98 коп. З огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001970129601 від 13.09.2021 року у розмірі 9 169 грн. 98 коп., з яких: 9 169 грн. 98 коп. – заборгованість за кредитом; та за кредитним договором № 1011044150 від 04.01.2023 року –18 750 грн. 52 коп., з яких: 18 747 грн. 48 коп. – заборгованість за кредитом; 3 грн. 04 коп. – заборгованість процентами підлягають задоволенню у повному обсязі. Що ж стосується стягнення з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за комісією за договором № 1011044150 від 04.01.2023 року, то суд першої інстанції вважав, що положення Кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію в терміни та у розмірах, визначених у Заявах – є нікчемними. З огляду на вказане, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити позивачу у стягненні з позичальника заборгованості по комісії у сумі 4 834 грн. 12 коп.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за кредитним договором №2001970129601 від 13.09.2021, то суд першої інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

13.09.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір № 2001970129601, згідно з яким відповідачка отримала кредит у сумі 14000,00 грн., на поточний рахунок НОМЕР_2 , відсоткова ставка 47,88% річних, строком на 12 місяців (а.с. 13).

13.09.2021 року відповідач ознайомилась з паспортом споживчого кредиту та підписала його (а.с. 14).

З поданих АТ «ПУМБ» розрахунків заборгованості випливає, що станом на 09.04.2025 року ОСОБА_1 у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору № 2001970129601 від 13.09.2021 року має заборгованість у розмірі 15 059 грн. 32 коп., з яких: 9857 грн. 58 коп. – заборгованість за кредитом; 5201 грн. 74 коп. – заборгованість за процентами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку відповідача, є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами.

Розмір заборгованості по відсоткам розраховано позивачем в сумі 5201,74 грн. за період з 30.09.2021 по 29.02.2024.

Між тим, відповідно до умов укладеного договору, строк кредитування складає 12 місяців з дня зарахування кредитного ліміту. Доказів пролонгації строку дії кредитного ліміту матеріали справи не містять.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 N 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2001970129601 від 13.09.2021 наданим позивачем (а.с.27 зв), станом на час закінчення строку дії договору у відповідача була наявні заборгованість за відсотками у розмірі 961,35 грн. (нарахована станом на 30.09.2022). Після 30.09.2022 позивачем зараховано у погашення заборгованості до відсоткам за користування кредитом ще платежі від 30.03.2023 у розмірі 600,43 грн.; 30.04.2023 – 500,00 грн., 30.05.2023 – 150 грн. Таким чином, заборгованість за відсотками по кредиту за період з 13.09.2021 по 13.09.2022 року на час звернення позивача до суду була відсутня.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДЖНИЙ БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2026 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 червня 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач: С.В. Кухар

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова