Справа № 308/12887/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сідун О. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/721/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Сідун О. С. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.10.2025. 
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 573849 від 31.08.2025 та постанови судді від 08.10.2025 вбачається, що 31.08.2025, приблизно о 15 год 56 хв в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 знущався з власного собаки породи «Кокер-спанієль», завдав їй побої два рази, а саме: в область голови ногою, що завдало собаці фізичного болю, чим порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Сідун О. С. просить скасувати постанову суду першої інстанції від 08.10.2025 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП. Стверджує, що постанова суду є необґрунтованою, оскільки відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Сідун О. С., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
-2-
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 31.08.2025, врахував належні та допустимі докази про вчинення жорстокого поводження з тваринами - знущання над тваринами, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання та поводження з тваринами. 
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 573849 від 31.08.025 стверджується, що 31.08.2025 приблизно о 15 год 56 хв в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 знущався з власного собаки породи «Кокер-спанієль», завдав їй побої два рази, а саме: в область голови ногою, що завдало собаці фізичного болю, чим порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
Викладені у протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , поясненнями ОСОБА_1 , відеозаписом із місця події та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський взводу № 2 роти № 2 БПП м. Ужгород УПП в Закарпатській області ДПП Пеняк Р. М. був упередженим та необ`єктивним, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги стороною захисту.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Диспозицією ч. 1 ст. 89 КУпАП передбачено, що жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, але не призвело до тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання та поводження з тваринами. 

-3-

Об`єктом вказаного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони тваринного світу.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких формах: жорстокому поводженні з тваринами; мордуванні тварин; вчиненні інших дій, які призвели до мучення, каліцтва чи загибелі тварин.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель, нацьковування тварин одна на одну та на інших тварин, вчинене з хуліганських чи корисливих мотивів, залишення тварин напризволяще, а також інші порушення правил утримання, поводження та транспортування тварин.
Відповідно до ч. 4 вказаного Закону, поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах: жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині; забезпечення умов життя тварин, які відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям; право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені відповідно до цього Закону; заборона жорстоких методів умертвіння тварин; відповідальність за жорстоке поводження з тваринами; утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині.
Статтею 18 даного Закону передбачено загальні правила поводження з тваринами, що виключають жорстокість. Згідно вказаної норми, при поводженні з тваринами не допускається, зокрема, нанесення побоїв, травм та забороняються інші дії, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження.
За змістом ч. 2 ст. 22 Закону забороняється, зокрема, бити, вбивати, завдавати домашнім тваринам болю, страждання або пригнічення.
Вимогами ст. 35 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» закріплено, що за порушення вимог цього Закону винні особи несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно із законом.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколі наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 89 КУпАП.
Крім того, у протоколі відображено відомості про тварину, яка зазнала жорстокого поводження з боку ОСОБА_1 , свідків, у присутності яких ОСОБА_1 вчиняв жорстоке поводження зі своїм собакою породи «Кокер-спанієль». 
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження. 
У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 обставини правопорушення не визнав, пояснивши, що 31.08.2025 перебував у ветеринарній клініці Ліко Вет, оскільки у собаки відмовили задні лапи. Собаці поставили діагноз «онкологія», відбирали кров і коли його син намагався зняти пов`язку після відбирання крові, власний собака вкусив його – ОСОБА_1 , за руку, прокусивши до крові. На дворі собака себе агресивно поводив, тому він відмахувався ногою від собаки, а не бив його. Відеофіксації цієї події немає, тому вважає покази свідків недостовірними. Ствердив, що на момент розгляду справи собака помер.

-4-

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 показав, що 31.08.2025 відвіз свого кота до ветеринарної клініки. Після відвідання клініки очікував на таксі, перебуваючи на дворі на лавиці, побачив людину зі скривавленою рукою, яка агресивно себе поводила, говорила про те, що вб`є собаку і жалкує, що не зробив цього раніше. Після чого було викликано поліцію та надано свідчення. Останній декілька разів вдарив собаку ногою по голові. Він бачив як ОСОБА_1 наніс собаці два удари. Спробував зняти подію на відео, на якому чутно, що власник собаки сказав, що вб`є її. Зауважив, що є безліч способів, щоб більш гуманно поводитися з тваринами.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 показала, що того дня бачила агресивну поведінку власника собаки, який тягнув його за повідець, бачила ОСОБА_1 після того, як собака йому прокусив руку. На вулицю з клініки вийшла у той момент, коли власник наносив собаці удар по голові, бив ногою. Тому одразу звернулася до адміністратора клініки, щоб та вжила відповідних заходів, після чого адміністратор вийшла з приміщення поліклініки і попросила чоловіка так не робити.
Апеляційним судом також досліджено відеозапис з нагрудних бодікамер поліцейських долучений до протоколу, з якого вбачається, що працівники поліції за викликом про жорстоке поводження з твариною прибули до поліклініки Ліко Вет за адресою м. Ужгород, вул. Другетів, 77. Присутній на місці події свідок ОСОБА_3 пояснив, що перебуваючи на подвір`ї ветеринарної поліклініки побачив, як чоловік вчиняв жорстоке поводження з твариною, зокрема декілька разів вдарив собаку ногою, говорив що вб`є собаку і жалкує, що не зробив це раніше. Крім того, свідок ОСОБА_3 продемонстрував поліцейським відеозапис зроблений на власний мобільний телефон, з якого чутно, як чоловік погрожує вбити собаку. Допитаний на місці події ОСОБА_1 , повідомив, що він власник собаки, який хворіє на онкологію. Після медичних маніпуляцій собака поводився агресивно, вкусила його за руку. Собаку не бив.
До того ж вказані пояснення не є єдиними доказам та відповідають обставинам, що зафіксовані відеозаписом подій, є послідовними та узгоджуються з поясненнями свідків. В той же час, необхідно зазначити про те, що до апеляційної скарги не додано жодного доказу, який би ставив під сумнів пояснення зазначених свідків та обставини викладені у протоколі. 
Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що у свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були підстави для обмови ОСОБА_1 в тому, що він знущався над твариною, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх не додано й до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 під час розгляду справи апеляційним судом.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість вищевказаних свідків у результатах розгляду справи.
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення суд визнає необґрунтованими, оскільки такі спростовані наявним відеозаписом, письмовими поясненнями свідків, а також їх поясненнями наданими в суді першої інстанції, які є логічними, послідовними і узгоджуються між собою, тому сумніві у їх достовірності в апеляційного суду не викликають
Викладені у протоколі обставини, які підтверджені доданими до нього доказами, безумовно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, що свідчить про те, що у протоколі в достатній мірі розкрито та судом встановлено об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП. 

-5-

Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань свідків, якими підтверджено обставини, викладені у протоколі, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, що в свою чергу свідчить про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 89 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 
При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сідун О. С. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.10.2025 щодо ОСОБА_6 ,- без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя